Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
LOMMER.
197
mindre Vingedækfjer er hvide, Svingfjer og Hale mørkt brune, de øvrige Legemsdele
paa de lysegrønne Kinder nær sorte. Hunnen er rustbrun med halvmaaneforniede, sorte
Pletter, altsaa langt uanseligere at se til end Hannen. Den hører hjemme i de nordligste
Polarlande, saaledes ruger den i Grønland Nord for den 73de Breddegrad, paa Spitsbergen,
Novaja-Semlja o. s. v. I Levevis synes den ikke at adskille sig væsentligt fra den alminde-
lige Ederfugl, kun trækker den ikke saa langt Syd paa om Vinteren og er en Sjældenhed
ved vore Kyster. I Henseende til Svømme- og Dykkefærdighed præsterer den endnu mere
end sin Slægtning. Holbøll angiver saaledes at have set den dykke paa og hente Føde op
fra over 125 Meters (65 Fav-
nes) Dybde, ved hvilken Lejlig-
hed den blev indtil 9 Minutter
under Vandet.
Som Fugle, der, uden at være
bundne alene til Polaregnene,
bidrager til at oplive disse, kan
nævnes Skalleslugere (n.
Fiskeænder), Skarver og
Lommer. De sidste kendes
paa det lange, spidse, sammen-
trykte Næb, den lange Hals,
de langt tilbage stillede Ben,
hvis store Fortæer er forbund-
ne med en Svømmehud, me-
dens den lille, højtsiddende
Bagtaa er forsynet med en
Hudbræmme, de korte, smalle,
spidse Vinger, og den meget
korte, brede, bagtil rundede
Hale. Deres Kede bygger de
ved ferske Vande, helst umid-
delbart ud til dybt Vand, saa
Fig. 111. Tejster (Urin troile} paa et Fuglebjærg.
de kan styrte sig ud fra den og
dykke under i Tilfælde af Fare.
Æggenes Antal er kun 2, og Ungerne gaar i Vandet, straks de er udrugede. Allerede paa
Mellemnorges Fjældsøer ses disse let kendelige Fugle Sommeren igennem, og deres lang-
trukne, skarpe Skrig er en kendt Lyd for den, der har færdedes noget paa disse. I Polar-
landene, f. Eks. i Grønland, ruger de parvis ved alle Smaasøer, navnlig to af Arterne: Is-
lommen (Colymbus glacialis) og nordisk Lom, n. Rødstrubet Lom (C. septentrionalis).
De træffes af og til om Vinteren ogsaa i vore Indhave, thi kun i Yngletiden holder de sig
til de ferske Vande. Polarlommen, n. Storlom (C. arcticus), har mere hjemme i de
asiatiske og amerikanske Dele af Polaromraadet, men ogsaa den ses dog af og til hos os.
En stor Havlom, Colymbus Adamsi, hvis egentlige Hjem og Ynglepladser ingen endnu har
fundet, og som derfor maaske hører til de Fugle, der ruger længst mod Nord, ses af og
til ved Finmarkens Kyster.