Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
EN AFRIKANSK KÆMPE-LOBELIA
183
Bier og undertiden tillige af de straa-
lende Nektariner eller Honningsugere
— afrikanske Smaafugle, der i ædelstens-
funklende Fjerpragt kappes med Syd-
amerikas Kolibrier (og af mindre zoo-
logisk kyndige Rejsende og Forfattere
— bl. a. af Pierre Loti — er bievne for-
vekslede med dem).
OgsaaandrekæmpemæssigeLobelia-
Arter kan man finde paa det østafrikan-
ske, tropiske Højlands Bjerge, men in-
gen er saa smuk og saa dekorativ som
von der Decken’s.
Mærkeligt er det, at der endnu ikke
er gjort noget Forsøg med at overføre
denne Vækst, et af Planteverdenens yp-
perste Undere, til Europas Haver. Det
europæiske Klima vilde ikke være no-
gen absolut Hindring for et saadant For-
søg, thi paa de alpine og subalpine Høj-
der, hvor Kæmpe-Lobelierne vokser,
maa de til Tider være udsatte for baade
Frost og Sne.
I europæiske Parker vilde de være
en enestaaende Pryd.
KÆMPE-LOBELIER PAA RUWENZORI-BJERGENE
I CENTRALAFRIKA.
EN ÆGSPISENDE SLANGE
DER er mange Slanger og større Øgler, som sætter overordentlig Pris paa at faa
Fugleæg til Frokost eller Middag, naar de har Held til at kunne liste sig over
en Rede og faa fat i dem. Men saadanne Lækkerbidskener er som Regel ret sjeldne,
og desuden sætter Gabet, navnlig hos Øglerne, en Grænse for, hvor store de Æg
maa være, hvormed de kan delikatere sig.
I Sydafrika lever der imidlertid en Slange, Dasypeltis scabra, som har gjort
Nydelsen af Fugleæg til sin Specialitet, og denne professionelle Ægspiser udviser
under Maaltidet en Jonglørfærdighed, der næsten kan konkurrere med den mest
drevne Sabelslugers Teknik. Thi skønt denne Slange næppe bliver over 90 cm lang,
og oftest er brtydelig mindre, og skønt dens Legemsomfang ikke er større end nor-
malt hos tilsvarende Slanger, kan den dog, selv om den ikke har naaet Artens
fulde Størrelse, sluge et Hønseæg.
I Modsætning til de fleste andre Slanger, der lejlighedsvis snapper et Æg, knu-
ser denne ikke Æggene i Munden, men sluger dem hele. Hvorledes den bærer sig
ad dermed, og hvor Æggene da omsider knuses, saa Indholdet kan komme Slan-
gen tilgode, vil fremgaa af følgende. Som bekendt tillader Underkæbens Ledfor-
bindelse med det øvrige Hovedskelet Slanger at gabe over en uforholdsmæssig stor
Mundfuld, og vi kender alle et Eksempel herpaa i vor almindelige Snogs Evne til
at sluge en Frø. Denne Evne er for det første i en ganske særlig Grad udviklet hos