Verdens Udviklingen
Forfatter: Vilhelm Rasmussen
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG
Sted: KØBENHAVN
Sider: 553
UDK: 5
KØBENHAVN
DET NORDISKE FORLAG
ERNST BOJESEN
1903-4
H. H. THIELES BOGTRYKKERI
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
MENNESKETS OG ANDRE DYRS AANDSLIV
maalet om, hvilke Dyreformer Mennesket har haft til
Forfædre.
MENNESKETS OG ANDRE DYRS AANDSLIV.
Selv blandt dem, der indrømmer, at Menneskets Le-
gemsbygning og Individ-Udvikling afgjort taler for, at
Mennesket har udviklet sig af et fortidigt Dyr, er der
Nogle, der hævder, at Menneskets Aandsliv umuliggør
en saadan Anskuelse. Det viser tvertimod, at det har en
særegen Oprindelse fra en Skabers Haand. Navnlig blandt
Gejstlige med en Smule naturvidenskabelig Dannelse kan
man træffe denne Tankegang. De indrømmer, naar galt
skal være, at Mennesket i legemlig Henseende stammer
fra Dyr. Men »Aanden« har i ethvert Fald en anden
Herkomst.
Denne Opfattelse, der synes at være den sidste Skanse,
som Afstamningslærens og Udviklingslærens Modstan-
dere tænker paa at forsvare sig fra, er begribeligvis det
det rene Visvas. Enten er Mennesket legemligt og aande-
ligt en Skabers Værk, eller ogsaa er det i begge Hen-
seender et Resultat af en naturlig Afstamning' og Ud-
vikling.
Det var i gamle Dage, at man troede, at »Aanden« var
en Person i Legemet. I vor Tid findes en saadan barnlig
1 ankegang kun hos Naturfolkene, dem man uheldigt
men almindeligt kalder de Vilde. De tror, at Aanden
eller Sjælen er Noget for sig, der forlader Legemet om
Natten og muntrer sig paa egen Haand, og som ved Døden
helt tager Afsked fra det »afsjælede« Legeme og lever vi-
dere som Sjæl.
Nu om Stunder véd vi, at der ikke paa den Maade er
nogen Sjæl eller Aand i et Menneske. Og vi véd, at alle
de Livsytringer, vi kalder Sjæleliv eller Aandsliv, paa
det nøjeste er knyttet til Nervesystemet, □: Nerverne,
Rygmarven, Hjærnen og enkelte mindre Bestanddele’
Det højere Aandsliv er endda snevrere begrænset; ti det
bliver til i den yderste, graalige Del af den store Hjærne.
35*
547