Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
9 6
VOR KLODES DYR.
hjemlige Fjælde, behændig og udholdende, forsigtig og sky som faa andre Dyr. Jagten
efter den er besværlig, ligesom det Udbytte, den i vor Tid giver, sjældent staar i Forhold
til den Tid, den Anstrengelse og den Fare, det koster. Men netop derfor er den saa yn-
det, den spiller samme Rolle i Norge som Gemsejagten i Schweits.
De Egne, i hvilke Dyrene Jagttiden igennem opholder sig, er de vildeste og ødeste,
højest liggende Bjærgstrækninger, hvis bratte Kløfter, høje Tinder, brusende Elve, skum-
mende Fosser og dybe, lysgrønne Bjærgsøer afveksler med stenede Skraaninger, udstrakte
Fjældsletter, uvejsomme Myrer, Isbræer og Sneformer. Ingen Mennesker opholder sig her
til Stadighed, kun i den bedste Sommertid søger nogle Driftkarle herud med Flokke af
nøjsomme Geder og med enkelte større Kreaturer for at udnytte den tarvelige Græsning
i en eller anden begunstiget Fjælddal. Deres usle Hytter byggede af Stenheller og Græs-
tørv ses hist og her i de lavest liggende Dalbunde ved Bredden af en lille, fossende Strøm.
Men saa snart Efteraaret nærmer sig, drager alle Sommergæsterne bort, og Udørkenen
ligger nu hen i sin oprindelige, højtidelige Ensomhed, der kun brydes ved dristige Jæge-
res Færd.
Renskytten maa rejse sig tidlig om Morgenen fra sit tarvelige Leje i en eller anden
ussel Sæter eller Turisthytte. Vel forsynet med Proviant og udrustet med en fint indskudt
Riffel drager han afsted, hvis han er ukendt med Egnen under Vejledning af en Fører, en
øvet og hærdet Jæger, der er fortrolig med Terrainet og med Dyrenes Vaner. Timer gaar
med at naa de Strøg, hvor der kan være Haab om at træffe det sky Vildt, op ad den ene
stejle Fjældkam og ned ad den anden, langs med bratte Styrtninger, hvor et Fejltrin eller
et Svimmelhedsanfald. vilde kunne blive skæbnesvangert, ud over trættende Skraaninger
bedækkede med skarpkantede Sten eller hen over glatte Klippeflader. Atter og atter maa
en Elv med iskoldt Smeltevand fra Bræerne gennemvådes, atter og atter maa man krybe
og dukke sig, til Ryg og Lænd værker.
Har han saa været heldig nok til gennem Kikkerten at opdage Ren bejtende (græssende)
langt borte paa en eller anden grønklædt Skraaning, gælder det om at tage alle de lokale
Teleinformationer i Betragtning for mod Vinden at snige sig uset ind paa dem. Ofte
maa en lang Omvej tages, for ikke at komme med Vinden paa Dyrene, noget der vilde
være ganske haabløst, da de med deres utrolig skarpe Lugtesans vejrer Mennesket paa
lang Afstand. Nu gælder det ikke at tage Hensyn til Bekvemmelighed, men paa enhver
tænkelig, om end nok saa trættende Maade at lumske sig frem. Paa alle fire, paa Maven om
det skal være, gaar det frem fra Sten til Sten i Uren eller gennem rislende Snevandsbække
og vande Myrer. Den ene Kilometer efter den anden maaJægeren uden Støj, uden at puste
ud, uden at rette Ryg snige sig af Sted, til han, om han er udholdende, heldig og snild,
naar et Sted, hvorfra han har godt Skud om mulig paa en stolt Buk. Da gælder det at
være sikker paa. sit Sigte, rolig og koldblodig, saa kan han have den Glæde at se det
eftertragtede Vildt styrte i Knaldet, ja maaske til at skyde et Par Dyr ud af samme Flok.
Er flere Jægere sammen, kan det endog lykkes at dræbe 4—5 Stykker, inden Flokken
ret kommer i Gang, thi den plejer at studse og blive raadvild staaende et Øjeblik, efter at
det første Skud er faldet.
Men er Jægeren uheldig, kan han selv under den bedste Ledelse anstrenge sig forgæ-
ves Uger igennem uden at komme et Dyr paa Skud, lykkes dette saa endelig og han sky-
der fejl i sin Ivrighed og Nervøsitet — hvilken Skuffelse og Vrede. Der skal en sikker