Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
SÆLERNE.
137
Sælernes vigtigste Føde er Fisk, men mange Arter forsmaar dog hverken Krebs eller
Bløddyr; de sidste fortæres navnlig af Ungerne, til de rigtig lærer at fiske. De dykker paa
store Dybder, saaledes har man engang under Norges Kyst taget en ung Sæl paa en Piske-
krog, der stod paa 150 å 160 Meter Vand.
Der lever i de arktiske Have et ikke ringe Antal Sælarter, af hvilke vi skal omtale de
vigtigste.
Den spættede Sæl (.Phoca vitulina) har meget stor Udbredelse, idet den bebor hele
den nordlige Del af Atlanterhavet, fra den meksikanske Havbugt og Middelhavet til Is-
havet, i hvilket sidste den forekommer fra Hvidehavet mod Vest til Hudsonsbugten.
Ved vore Kyster er den almindelig. I Grønkind er den Genstand for de indfødtes ivrige
Efterstræbelser; da den holder til inde i Fjordene, saa længe Isforholdene paa nogen Maade
tillader det, er der mindre Fare forbunden med Jagten efter den end efter andre Arter,
der maa søges ude paa Havisen.
Dens Længde er fra i*/z til 2 Meter og dens Vægt 100 til 150 Kilo, mærkelig nok er
Hunnerne, mod hvad
der ellers er almindeligt
blandtSælerne, gennem-
snitlig ikke lidt større
end Hannerne. Dens
Skind er bedækket med
korte, glatliggendeYder-
haar, inden for hvilke
findes en fin Uld, og
Farven er gulgraa med
talrige, over Hoved og
Ryg fordelte mørkere
Fig. 70. Ringet Sæl fra Beringshavet.
Pletter.
En endnu videre udbredt Art er den ringede Sæl eller Fjordsælen (Ph.foetidd), hvis
latinske .Navn, den stinkende, ikke er ufortjent, da Hannerne i Forplantningstiden ud-
breder en hæslig Stank, der gør deres Kød uspiseligt. Ogsaa den forekommer baade i mere
tempererede Egne som hos os og i Ishavet, hvor den endog træfles helt omme ved Stille-
havssiden. Elliott saa den saaledes ved Beringshavets Kyster. I de grønlandske Farvande
er den almindelig. Den er mindre end den spættede Sæl, idet den hos os kun bliver i1^
Mt. lang med en Vægt af 50 Kilo, men i de grønlandske Fjorde opnaar den rigtignok en
betydeligere Størrelse. Af Farve er den lys med spredte, mørke Rygpletter omgivne af en
hvid Ring.
Vigtigere i økonomisk Henseende er Grøn la n dsælen {Pli. groenlandica) eller den
saddelryggede Sæl. Dette sidste og sit grønlandske Navn: Svartsiden har den efter sin
Farvetegning. Som ung er den graa med mørkere Ryg, men senere hen i Livet samler
det mørke sig til 2 store Pletter, der tager sig ud som en over Ryggen lagt Sadel. Ogsaa
Ansigtet er mørkt, hvilket navnlig er fremtrædende i Forhold til den lyse Isse. Den ei
ikke længere end Fjordsælen, men sværere og naar en Vægt af 115 Kilo.
Den er et højnordisk Dyr, der forekommer overalt i Ishavet, men kun sjældent ses
ved Norges og Storbritanniens Kyster. Mest holder den sig paa det aabne Hav og dets
Vor Klodes Dyr. 16