Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DE ARKTISKE DYR.
staar de i Forbindelse med det Rør, hvori Strubehovedet passer ind. Formodentlig tjener
de til at forøge den Luftbeholdning, Dyret fører med sig i Dybet, saa det kan opholde sig
længere under Vandet. Under deres stadige Færden i Drivisen maa det være af stor Be-
tydning for Narhvalerne at kunne holde længe ud, uden at aande, thi de træffes saa højt
mod Nord, som Mennesker er naaede, og maa derfor ofte komme slemt i Bekneb, naar der
er faa Aabninger i Isen, eller naar denne skruer sammen. De færdes i store Flokke, under-
tiden paa Tusinder; Nansen traf f. Eks. en saadan paa sin Slæderejse fra »Fram« til Frants
Josephs Land dybt inde i Pakisen, hvor de svømmede fra Vaage til Vaage. Undertiden ses
aabne Steder saa fulde af Narhvaler, at de knap kan faa Plads, naar de nemlig er bleven
trængte sammen i den sidste Vaage, som de stræber at holde isfri ved stadig at svømme
omkring i den. Fryser ogsaa den til, eller skruer Isen sammen, kvæles de i Hundredvis.
Hovedmassen af dem drager for øvrigt om Vinteren mod Syd for atter at vende sig
mod Nord, saa snart Isens Tilstand tillader det, og paa disse deres Vandringer forvilder
de sig oftere langt uden tor deres egentlige Udbredningskreds, helt ned til Englands og
Frankrigs Kyster. Deres Liv er ellers lidet kendt, kun vides det, at de er fredelige Dyr,
hvis" Føde er Blæksprutter, nøgne Havsnegle og Fisk. De efterstræbes væsentligt kun af
Eskimoerne, for hvem de særlig er af Betydning der, hvor Europæerne endnu ikke har for-
andret deres oprindelige Kaar. Navnlig benyttes Tænderne som et velkomment Emne til
Redskaber, Slædemeder o. L, men ogsaa alle Dyrets øvrige Dele finder Anvendelse.
Fig. 82. Hvalbarde.
Vi har nu omtalt de vigtigste, arktiske Tandhvaler og vender os derfor til Barde-
hvalerne.
Disse skiller sig først og fremmest fra hine ved at mangle Tænder, og ved til Gengæld
at være udstyrede med Barder. Deres umaadelige Gab har altsaa ganske tandløse, kun
slimhindeklædte Kæber, mellem hvilke Barderne, der kan være til Stede i et Antal af ind-
til 800, hænger ned. De er fæstede toroven i Ganen i to Partier, et paa hver Side, adskilte
ved en smal, høj Slimhindefold, og kan nærmest lignes ved en stor Mængde, bag hin-
anden anbragte Forhæng eller Soffitter. Hver enkelt er nærmest trekantet, idet den er
ganske lav indad mod Midtlinien og bliver højere og højere udadtil, medens den nedad
til trævles op i en Mængde Tjavser eller Frynser, der altsaa hænger frit ned i Mundhulen.
De bestaar af to fastere Yderlag, omsluttende et mere trævlet Stof, det, der danner de
nævnte Frynser, og de er ikke fæstede til eller i Hovedskallens Ben, men udgaar fra og
dannes af Tværfolder i Ganens Slimhinde; de maa altsaa opfattes som forhornede Slim-
hindedannelser.
Sete som en Helhed danner Bardernes nederste, frit hængende, flossede Underkanter
et fra Side til Side udhulet Plan, op mod hvilket den i hele sin Udstrækning til Mund-
hulens Bund fastvoksede, tykke, kødede Tunge slutter. Dette storslaaede Apparat er en
Slags Si, bestemt til at fastholde de forholdsvis smaa Dyr, disse Hvaler lever af: Smaafisk,