Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
FINHVALERNE.
161
Granat, som trænger dybt ind i dens ædleste Dele og giver den Døden i Sekunder eller
Minutter.
Naar Hvalen er nedlagt, styrer Damperen hen til dens vældige Lig, og dette bliver
fortøjet langs dens Side. Saa hugges Barderne ud og Spækket skrælles af Kroppen, der
rulles rundt efter Behov for, naar alt værdifuldt er berøvet den, at kastes los og gaa til
Bunds eller flyde omkring, som den bedst kan, til Føde for Luftens Fugle og Havets
myldrende Liv, eller til Gavn og Glæde for en Eskimostamme, inden hvis Raaderum den
maaske strander.
Medens Grønlandshvalerne har været jagede i Aarhundreder, gik Finhvalerne
længe Ram forbi. De var for hurtige i Vendingen og ikke værdifulde nok, til at det kunde
betale sig at jage dem paa den gammeldags Maade med Harpuner, udslyngede med
Menneskehaand fra Baade. De er nemlig gennemgaaende langt slankere byggede, de har
mindre Hoveder og kortere Barder end hine, og de er mere ilsindede, farligere at have
at gøre med. Det er ikke uhørt, at en af dem med et Dask af sin Halefinne sender en
Baad og dens Besætning over i den anden Verden. Finhvalerne har, hvad der ligger i Nav-
net, Rygfinne, og Bugen er stribet ved regelmæssige, dybe Længdefurer mellem ophøjede
HLidkamme; deraf deres andet Navn: Rørhvaler.
Fig. 85. Blaahvalen.
Fil dem hører Blaahvalen (Balænoptera Sibbcildi), ogsaa kaldet Kæmpehvalen. Den
forekommer i de nordlige Dele af Atlanterhavet og de sydlige Dele af Ishavet. Flere nær-
stående Arter bebor samme Havstrøg, og en endnu nærmere beslægtet Hval boltrer sig
i de nordlige Dele af det stille Hav og det tilstødende Ishav.
Den næppe meget mindre egentlige Finhval, Sildehvalen (S. musculus), er ret godt
kendt ogsaa hos os, bl. a. af det Eksemplar, som for nogle Aar siden strandede paa Jyl-
lands sydlige Kattegatskyst og under Navnet »Jonas« gjorde sin ildelugtende Turné fra
Middelfart over Kjøbenhavn til Tyskland.
De Skildringer, man har af Finhvalernes Liv, gælder nærmest den sidstnævnte, skønt
ogsaa Blaahvalen i de senere Aar er bleven jaget og iagttaget hyppigt ved Hvalfanger-
stationerne i norsk Lapland. Denne sidste rivaliserer med Grønlandshvalen om Hæders-
pladsen som vor kolossaleste Dyreart, den mystiske »store Søslange« fraset. Hvad Læng-
den angaar, gaar den absolut af med Sejren, thi denne stiger til 30 M. og maaske mere;
med Vægten stiller det sig noget tvivlsommere, skønt kompetente Dommere mener, at
den kan naa de 150.000 Kilo og dermed altsaa den af Grønlandshvalen satte Rekord.
Trods deres uhyre Størrelse er Blaahvalerne, men navnlig Sildehvalerne hurtige og
adrætte Dyr, der behager sig i mange mærkelige Svømme- og Springkunster. Saaledes
fortæller Karl Vogt, at han engang under Norges Kyst saa en mægtig Finhval springe
Gang efter Gang helt op over Vandet og falde ned i det igen med et svært Rabalder.
Vor Klodes Dyr. 12