Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
finhvalerne.
163
er allerede usikkert. Det gælder derfor at komme Hvalen paa. saa nært Hold som mulig,
og heri bestaar netop Førerens Kunst. Han skal kunne beregne, hvor en dykkende Hval
kan ventes at komme op, han skal forstaa at snige sig ind paa en hvilende fra den rette
Side o. s. v. Er Fartøjet kommet Byttet nær nok, retter Harpunereren Kanonen mod det
store Dyr og brænder løs, og Harpunen trænger ind i det med sin Granat, der, naar alt
gaar vel, eksploderer og dræber det paa Stedet. Derpaa fastgøres det langs Damperen og
bugseres i Havn, ja undertiden kommer en Baad ind med 2 Hvaler, en paa hver Side.
Det sker imidlertid ogsaa, at Granaten ikke eksploderer eller ikke dræber, i saa Fald
kan der hænde mærkelige Ting. Hvalen
staar til Søs og slæber Damperen efter
sig; er den et stort, kraftigt Dyr og kun
let saaret, kan saadan Sejlads vare Timer
trods al Bakken og al Gøren Modstand
fra Damperens Side. Langt ud i Ishavet
kan Færden gaa med Stævnen dybt i
Søen, som fosser højt op om den, til
Harpunen slipper eller Linen maa kap-
pes, medmindre det lykkes at give Dy-
ret et andet og heldigere Skud, engang
naar det dykker op for at aande.
Mindre Hvaler kan dog ikke saadan
slæbe af med Skibet, der tværtimod kan
overvinde deres Modstand ved at bakke
af fuld Kraft; har Harpunen godt Hold,
bliver Hvalfangeren i disse Tilfælde den
sejrende. I Land flænses Spækket af
de døde Kroppe og indkoges til Tran,
Barderne hugges ud og sælges som »Fi-
skeben«, Kødet og Indvoldene laves til
Gødning og Knoglerne endelig males til
Benmel; intet gaar til Spilde. Længe vil
denne Bedrift dog næppe kunne betale
sig. Hvalerne bliver sky, saa de enten
holder sig fra Kysten eller flygter, naar de bliver Damperen var, og de aftager snart i Tal,
da deres langsomme Formerelse ikke kan fylde Hullerne i deres Rækker.
Værdien af en nedlagt Storhval er meget betydelig, størst naturligvis for Grønlands-
hvalens Vedkommende. En saadan af Middelstørrelse værdsattes i Halvtredserne til 8 å
16.000, i Halvfjerdserne til 40.000 Kr. Hvad den nu er værd, ved vi ikke bestemt, men da
navnlig »Fiskebenet« er steget stærkt i Pris, maa Værdien være betydelig højere. En enkelt
af de største Hvalbarder vejer 31/2 Kilo og vurderedes 1880 til 150 Kr., og en almindelig
Grønlandshval leverer i alt ca. 1000 Kilo Barder. Tran mængden er enorm, alene Tungen
giver 5—8 og Læberne ca. 30 Tønder. Selv en meget stor Finhval kan i Værdi langt fra
maale sig med en mindre Grønlandshval, men fra nogle Hundrede til 4 1 usinde Kroner
kaster den dog altid af sig, og Omkostningerne ved Fangsten, som den nu drives, er langt
i9;