Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
2Z4
DE PALÆARKTISKE DYR.
tørst og fremmest er det dog Mennesket, der raser imod Vildsvinene. Jagten paa dem
har ved sin Spænding og ved den Lejlighed, den giver eller gav til at lægge Mandemod
og Koldblodighed for Dagen, altid været højt agtet og anset. Heller ikke er selve Dyret
uden Værdi, dets Kød og Fedt er særlig hos yngre Dyr fortrinlige, dets Hud giver et stærkt
og sejgt Læder og dets Børster er værdifulde. Desuden maa det udryddes for Agerbrugets
Skyld. Det vilde blive for vidtløftigt at omtale de forskellige Jagtmetoder, der har været
brugte, især da de nu alle er gaaede af Brug, afløste i alt Fald i mere civiliserede Lande af
en temmelig ufarlig Drivjagt, paa hvilken Dyrene nedskydes fra sikre Pladser.
I ældre Tid vog man Vildorne og So, idet man søgte dem op til Fods med Hunde og
skød dem med Bue og Pil, senere med Armbrøst eller Bøsse. Denne Jagt var ingenlunde
ufarlig, thi et tirret eller saaret Vildsvin gaar bras paa sin Modstander, der da har at vær-
ge sig vel, om han er væbnet, eller at passe det rette Øjeblik til at springe bag et Træ
eller i alt Fald til Side; i fuld Fart har Dyret nemlig ikke let ved at vende hurtigt. Man
tog ogsaa mod et rasende Svins Angreb enten med Vildsvinespydet eller med Hirsch-
fængeren. Det første havde et kort, stærkt Skaft og et langt, bredt Blad; det holdtes imod
det angribende Dyr, som man lod rende sig op paa det, passende at det ramte paa rette
Sted, lige over Bryst og Nøgleben. Hirschfængeren holdt man med højre Haand om
Fæstet, støttende den mod det bøjede højre Ben lige over Knæet; der skulde Kraft, Mod
og Koldblodighed til at afvente det rasende, farlige Dyrs Angreb i denne Stilling.
Jagten, som den nu drives af europæiske Sportsmænd i Asien og Afrika, med Hunde
og gode Bøsser, er, om ikke uden Risiko, dog langt mindre farlig i alt Fald for en rolig og
sikker Skytte. De indfødte angriber endnu mange Steder Vildsvinene med usle Skud-
vaaben eller med stærke Spyd, Araberne jager dem saaledes til Hest og dræber dem med
Lanser. Muhamedanerne foragter selvfølgelig Vildsvinet og nyder aldrig dets Kød, men
de driver Jagten dels som Sport, dels for at værne deres dyrkede Marker og Haver, dels
endelig for, hvor der er Lejlighed dertil, at sælge Jagtbyttet til de Kristne. D ru mm ond
Hay giver i sine Fortællinger fra Marokko fortrinlige Skildringer af Vildsvinet og Jag-
terne paa det, han siger, at Dyret er baade modigt og snildt, og at det af og til endog brin-
ger Sejren hjem i Kamp med Løven. En indfødt Jæger var saaledes en Nat fra et sikkert
Skjul Vidne til, hvorledes en kæmpestor Orne med enorme Hugtænder blev overfalden
af en stor Hanløve, medens den drak og badede sig i Vandingsstedet. Rovdyret sprang
paa den men blev modtaget med velrettede Hug, og efter en vældig Kamp laa Angriberen
død paa Pletten, sønderreven af Vildsvinets skarpe Hjørnetænder. Da kom en Løvinde til
Stede, formodentlig Hannens Mage; hævnfnysende angreb hun Vildornen, der blødende
af mange Saar fra den tidligere Kamp dog tog modigt imod hende men maatte bide i
Græsset efter en kort Stunds Modstand. Skønt halvdød af Skræk over det frygtelige Dra-
ma, han havde været Vidne til, tog Araberen dog Mod til sig og skød den under Kampen
saarede Løvinde. To Løver og en mægtig Vildorne var altsaa Udbyttet af hans Nattevagt.
Fra Vildsvinet nedstammer vore Tamsvin, men navnlig i dette Aarhundrede er de
bleven stærkt krydsede med kinesiske og indiske Svin, hvis vilde Forfædre er artsforskel-
lige fra hint. Hvornaar de er gjorte til Husdyr, vides ikke med Bestemthed, ej heller hvor.
Dog ligger det langt tilbage i Tiden, thi allerede i den yngre Stenalder holdtes der Tam-
svin baade i Schweiz, hvor Levninger af dem findes i Pælebygningerne, og andetsteds
bl. a. ogsaa her i Norden.