Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DE PALÆARKTISKE DYR.
Fig.
132. Egern.
2}6
god, stor Rotte. Det maaler fra Snude til Halespids c. 45 Ctm„ hvoraf Halen udgør noget
mindre end Hælvten. Hovedet er lille og har Gnavernes butte Snudeparti, hvis Overlæbe
har stor Overvægt over Underlæben, saa at det lille Gab kommer til at sidde noget til-
bage paa Hovedets Underside. Iøjnefaldende er de store Øren med Kamme eller Duske
af lange, oprette Haar. Den fine, slanke Krop ender med en anselig, busket Hale, hvis
lange Haar er ordnede som Fanen paa en Fjer. Den tjener bl. a. til Styreredskab under
Dyrets Spring fra Træ til Træ.
Forbenene er korte, Bagbenene lange, alle Tæerne bærer stærke, krummede Kløer.
Pelsen er rødbrun paa Over-, hvid paa Undersiden, og den viser mod Nord Tilbøjelighed
til at blive lysere ved Vintertide. I Skandinavien, Rusland og Sibirien bliver den lysegraa
om Vinteren, men Farven er for øvrigt meget varierende, og sortryggede Egern træffes
ikke sjældent.
Egernet er fornøjeligt at iagttage, naar det uforstyrret tumler sig i sit Skovhjem. Vi
har haft Lejlighed til
flere Gange at følge
dets Færd og mindes
navnlig et, vi engang
overraskede i en norsk
Granskov. Det var en
stille Sommerdag; ikke
en Susen hørtes i Træ-
ernes Toppe, kun lød af
og til en Skovskades (n.
Nøddeskrikens) sagte
Skratten og en Spættes
flittige Banken; og saa
den dæmpede Dur fra
Fossen langt borte i Da-
len, en Lyd,man iNorge
snart vænner Øret saaledes til, at den synes at høre med til Skovstilheden. Da fangedes
Opmærksomheden af en underlig, raslende Lyd fra en af de nærmeste Graner, det lød, som
rislede en Regn af bitte smaa Stene ned mellem Naalene. Der var virkelig ogsaa noget,
som rask og regelmæssigt faldt ned mellem Træets Grene, slaaende an mod den ene n aa le-
klædte Kvist efter den anden, og vi opdagede snart Sammenhængen. Et Egern havde sat
sig mageligt til Rette paa en Gren, ret op paa sin Bag sad det med en stor Grankogle
mellem Forpoterne, rask afskallende den mellem Tænderne, alt mens den behændigt
drejede den rundt mellem de smaa, om Abehænder mindende Poter. Det var Kogleskæl-
lenes stadige Drys, som havde vakt vor Opmærksomhed.
Hvor det lille, travle Dyr var nydeligt og pudsigt; Koglen svarede vistnok ikke til
dets Ønsker, og det lod den derfor falde. Med et Par lette Hop flyttede det sig længere
ud paa Grenen og kiggede nysgerrigt om sig med sine store, klare Øjne, ivrigt kløende
sin Side med den ene Forpote. Men i det samme fik det Øje paa os og stoppede op med
et forskrækket Sæt uden, som det syntes, at kunne blive enig med sig selv om, hvorvidt
der var Grund til virkelig at blive bange eller ej. Vi holdt os ubevægeligt rolig, og det