Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
EGERNET.
2Z9
lignende Materiale. Det indvendige udfores omhyggeligt med blødt Mos, Plantedele, Uld
eller lignende, der, for saa vidt det benyttes til Dannelsen af Loftet, rulles til smaa, faste,
med klæbrigt Spyt fugtede Kugler, som presses godt mod hverandre og udgør et varmt,
forVæde uigennemtrængeligt Lag paa indtil 7—8 Ctm.s Tykkelse. Reden har gerne 2 Ind-
gange, saaledes at Beboeren kan flygte ud ad den ene, hvis en Fjende skulde trænge ind
ad den anden. Ogsaa Egernet har nemlig Fjender, og det ikke saa faa endda. Den farligste
af dem er Skovmaaren, der klatrer udmærket og udholdende, saa den er i Stand til at
udtrætte det ved en Parforcejagt fra Træ til Træ, under hvilken de begge lægger Vid-
undere af Dristighed og Behændighed for Dagen.
Hvert Egern har som oftest flere Reder, sædvanligvis er en af dem anbragt i et hultTræ;
undertiden er en Sommerbo bygget paa svajende Kviste, der er flettede fast ind i den, saa
den kan gynge for Vinden uden Fare for at løsnes. Ofte er ogsaa gamle Krage- eller Skade-
(n. Skjære-)reder benyttede. Dyret er meget paavirkeligt af Vejr og Vind og sørger derfor
for at have forskellige Reder til Benyttelse i forskelligt Vejrlig. En af disse, den største, var-
mest udforede og sikrest beliggende benyttes til Barselseng. Parringen foregaar tidligt paa
Foraaret, ofte, naar der er flere Hanner om een Hun, efter heftige Kampe mellem disse, og
i April eller Maj føder Hunnen 3 til 7 Unger, der er blinde indtil 9de Dagen efter Fødselen.
De vokser hurtigt til og maa tidligt klare sig selv, thi Moderen forlader dem snart og
faar Unger een eller to Gange til samme Sommer; men saalænge hun har dem hos sig,
er hun meget omhyggelig for dem og flytter dem til en anden Rede, hvis hun faar Mis-
tanke om, at nogen Fare truer dem. Naar de kan forlade Reden, leger hun med dem og
lærer dem sine bedste Klatrekunster, indtil hun atter skal barsle. Har hun bragt Kuld
Nummer to saa vidt, at det kan følge hende, opsøger hun det første, som imidlertid har
holdt sammen, og en Tid lang tager hun sig saa af dem begge, hvilket forklarer, at man
undertiden kan træffe en Egernmoder fulgt af 10 til 12 større og mindre Unger.
Naar Egern fanges som Unger, bliver de let tamme og kan da holdes i Bur. De er nyde-
lige, muntre og livlige, men bliver gerne arrige og bidske med Alderen. I det hele er de
hverken fredelige eller elskværdige uden som ganske unge, og deres Aandsevner er lidet
udviklede. Mange vildtlevende Egern dør af Sult i strenge Vintre, naar Skovtræerne har
sat sparsom Frugt, til Trods for, at de har ophobet Forraad nok rundt omkring. De glem-
mer let, hvor de har gemt disse, og selv Sulten kan ikke altid skærpe deres Hukommelse.
Egernets Vinterpels er af Værdi, navnlig hvor det i nordlige Lande antager den
smukke, sølvgraa Farve. Under Navnet »Graaværk« udføres der i gunstige Aar Mængder
af saadanne Skind fra Sibirien. Ved sin stærke Formeringsevne kan Egernet i Aar, da der
er Føde nok, og da Varme i Forening med tørt Vejr i Yngleperioden begunstiger Un-
gerne, tage forbavsende til i Tal; der er Egernaar, som der er Lemming- og Museaar.
Aldeles bedaarcnde er visse Flyveegern (n. Flyveekorn), en Gruppe med meget
stor Udbredelse over saavel tropiske som tempererede og kolde Jordstrøg i den gamle og
den nye Verden. I den palæarktiske Regions nordøstlige Dele lever det lille P ly ve-
egern (Pteromys volans'), som rettere kunde kaldes Flagreegernet, thi egentlig flyve
kan hverken det eller dets Slægtninge. Naar vort almindelige Egern springer fra Træ til
Træ, spreder det Lemmer og Hale stærkt for at forøge den Plade, der gør Modstand mod
Luften og derved formindsker Faldhastigheden. Ved denne Lemmernes stærke Strækning
spændes Huden der, hvor den gaar over fra Krop til Ben, og jo større den i Vinkelen dan-