Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
NATTERGALEN.
351
Fig. 186. Nattergal paa Reden.
Nattergalen ynder fugtige Kratskove og Haver i Nærheden afVand; her bygger den
Kede, i Reglen enten paa Jorden eller paa et gammelt Træstød, saa skjult som muligt.
Hunnen lægger Æg omtrent ved iste Juni, og medens hun ruger, vedbliver Hannen at
synge, skjult i en tæt Busk, undertiden dog ogsaa niere synlig, men aldrig højt oppe i
et Træ. Under Sangen bærer han Vingerne halvt sænkede, Halen skraat til Vejrs, Hovedet
højt og Biystet fremskudt. 8aa vælder de ud af ham, de høje og dybe, klingende og fløj-
tende, klukkende og snærrende I oner med en Kraft, man ikke skulde tiltro et saa lille
Legeme. Hører han andre Hanner i Nærheden, bliver han vild af Kappelyst, den ene søger
at overtrumfe den anden, og til sidst kan de synge sig ganske hæse. Alle Natteigale
synger langtfra lige godt, meget kom-
mer an paa, om der paa Egnen er eller
har været en særlig god Sanger. Efter
en saadan tager de yngre op, han dan-
ner ligefrem »Skole«.
Nattergalen er en ilter og sky,
munter og urolig lille Fugl, som det
slet ikke er let at iagttage. Den lever
af smaa Insekter, Orme o. 1., som den
søger paa fugtige Steder.
Om der i Danmark forekommer
en eller to Nattergalearter, er omtvi-
stet. Tidligere mente man, at ogsaa
den i Vest- og Sydeuropa almindelige,
noget større sydlige Nattergal (L.
vera) ynglede her, men nu betvivles
det stærkt. I Sverrig er den i alt Fald
ikke truffen. Om den synger lige saa
godt som den nordlige Nattergal eller
ej, er Genstand for forskellige Menin-
ger; ens er to Arters Sang ikke.
Nær i Slægt med Nattergalen er
Rødstjærten (L. phønicurus), en me-
get lille Fugl, kendelig ved sin rust-
røde Hale. Den er almindelig i hele Norge og Sverrig, medens den kun sjældnere yngler
hos os, hvor den dog ses ret hyppigt paa Trækket. Sort brystet Sanger (L. tithys)
hører hjemme i det sydligere Europa og Nordafrika, men er nogle Gange truffen i alle
tre nordiske Riger. Maaske ruger den en sjælden Gang i Danmark. Almindeligere er
Rødkælken, n. Rødkjælken (Z. rubicola), der er let at kende ved den røde Underhals
og Bryst. Overalt i Europa, i Vestsibirien og Lilleasien forekommer den som Ynglefugl,
saaledes ogsaa i vort Norden, og ved Vintertide ses den i Nordafrika. Thi den er Træk-
fugl, om end en af de haardføreste, og kommer til Norden allerede i Marts for at blive
her til Oktober eller November. Ja, af og til overvintrer enkelte baade i Danmark og
længere Nord paa.
Rødkælken holder sig ikke blot til mindre Skove, Krat og Haver, men fæster ogsaa