Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
AGERHØNEN.
I Jagttidens Begyndelse er Hønsene lette at komme over, de »holder godt«, som det
hedder i Jagtsproget. De bruger nemlig da endnu den gamle Taktik at trykke sig det
længst mulige, men senere hen, nnar de er bleven beskudte nogle Gange og har gjort
sørgelige Erfaringer, og naar Kyllingerne er bleven stærkere og mere udholdende Flyvere,
lærer de at komme paa Vingerne i Tide og at flytte sig et godt Stykke Vej, hver Gang
de jages op. Agerhønens Flugt kan vel synes tung og larmende, men i Virkeligheden
kommer den af Sted med en ordentlig Fart, ligesom den ogsaa er i Stand til at svæve paa
udbredte Vinger slet ikke saa kort ad Gangen. Dens Tilstedeværelse paa Øer langt fra
Fastlandet, Læsø og Anholt f. Eks., vidner ogsaa, for saa vidt den ikke er indført der, hvad
den næppe er, om at den kan flyve selv over brede Havarme. Paa Bornholm mangler
den dog ganske.
Efter Jagttidens Slutning falder der
atter Ro over de stakkels Dyr. Men saa
staar Vinteren for Døren, og den kan
være slem nok, især naar den bringer
stærkt Snelæg. Under saadant vover
Agerhønsene sig ofte ind til Menne-
skenes Boliger, hvor de søger Føde og
Ly paa Stakkepladser, i Haver eller
endog i Gaarde. Natten tilbringes i et
Hul udskrabet i Sneen, og i det lader
de sig undertiden ogsaa helt tilsne.
Henmod Foraaret splittes Flokke-
ne, og Mage søger sig nu Mage for at
sætte Bo. Et Par, der een Gang har
fundet hinanden, holder vist sammen,
saa længe begge er i Live, og yngler
Aar efter Aar paa samme Mark, saa vidt
den er tjenlig til Redephds, medens
deres Afkom bosætter sig saa nær ved
som muligt. Derved er det forklarligt,
at det i Reglen varer mange Aar, inden
af dem igen.
I Sydeuropa og Nordafrika forekommer den røde Agerhøne (Caccabis rubra), der
er lidt større end sin nordlige Slægtning og let kendelig ved sine røde Fødder og sit
røde Næb. Den er indført mange Steder i Mellemeuropa, bl. a. ogsaa i det østlige Eng-
land, hvor den trives godt. I Modsætning til vor Agerhøne tager den ofte Sæde i Træer,
hvorfor den ogsaa foretrækker Parklandskaber for andre.
En Fugl, der hos os synes at blive sjældnere Aar for Aar, er Vagtelen (Coturnix com-
munis), hvis »Slag«, Bickvervick, man for en Del Aar tilbage hørte langt oftere end nu.
I Figur ligner den en lille Agerhøne, men den er ikke stort større end en Lærke. Dens
graa, gule og sorte Farver er saaledes fordelte, at de yder god Beskyttelse ved Lighed
med Omgivelserne.
Vagtelen bebor hele Europa og store Dele af Asien. I Danmark forekommer den
45*
Fig. 20i. Vagtel.
en
Egn, hvor Hønsene er udryddede, besættes