Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
37 6
DE PALÆARKTISKE DYR.
hjælpe sin Mage med det ingenlunde lette Arbejde at sørge for Familiens Ernæring. Thi
de vordende Storrøvere er nogle slemme Slughalse. Hver Dag afsøger Parret da systema-
tisk sit Jagtrevier, inden for hvis Grænser ingen Artsfæller taales, og som kan have 16—20
Kilometer eller mere i Diameter. Alt, hvad overvældes kan af levende og varmblodede
Hvirveldyr, er godt Bytte lige fra Lærker og Spurve til Tjurer, Gæs, Kalkuner, Ræve.
Raalam, Hunde, Katte o. s. v. Aadsler forsmaas dog ingenlunde, men udøver tværtimod
stor Tiltrækning. Saa længe Ungerne er smaa, trancherer de gamle de dræbte Dyr for
dem, senere faar de Lov til selv at flense i dem efter Behag.
En Ørnerede med Unger er en stinkende Morderkule at se til, opfyldt som baade den
og dens Omgivelser er af halv- og helforraadnede dyriske Levninger og af Ungernes
Ekskrementer. Desuagtet er Ørnen dog en renlig Fugl, i alt Fald som voksen, og den
anvender megen Tid paa at rense sit Næb, sine Klør og sin Fjerdragt efter hvert Maaltid,
ligesom den saa ofte som muligt tager sig et Bad.
Naar Ungerne er flyveførdige, kaster de sig, formodentlig opmuntrede af de gamle
eller maaske sultede dertil, ud i Luften for første Gang at prøve deres Vinger. Det maa
være en mærkelig og ængstende Begivenhed for dem som for andre Fugleunger, og det er
ogsaa tydeligt af manges Opførsel, at de slet ikke er store ved den. Snart efter at de unge
Ørne er begyndt at flyve, forlader de, drevne af Ungdomsmod og Rejselyst, muligvis ogsaa
bortjagede af de gamle, disses Revier for at strejfe om, indtil de bliver forplantningsdygtige.
Hvilken herlig Ungdomstid maa disse en Kongeørns første Leveaar ikke være! Saa
langt Luften er blaa og de stærke Vinger kan bære den, er Verden dens med alle dens
Herligheder og alle dens Eventyr. Hvor maa det ikke fostre stolt Frihedsfølelse og Be-
vidsthed om egen Kraft at strejfe saaledes røvende og dræbende om uden Tynge og uden
Maal. Til den Dag kommer, da Forplantningskravet melder sig, da ukendte Følelser rører
sig, da en Mage søges og findes og Ro falder over Sindet.
Engang parret og bosat bliver Ørnen paa det valgte Sted og fører en saare regel-
mæssig Levemaade. Natten tilbringer den uden for Yngletiden paa en af sine Sovepladser,
en Klippeafsats, et højt Træ e. 1., altid yderst omhyggeligt valgt og saa utilgængelig som
muligt; den indfinder sig først her i Skumringen, lydløst og uden Skrigen, og den forlader
Stedet allerede i Dagbrækningen. Morgenen og Formiddagen anvendes til Jagt, Middagen
til Hvile og Fordøjelse, Eftermiddagen atter til Jagt, til Bad, samt nu og da til et Besøg
ved og Eftersyn af Redepladsen. Henad Aften foretages i godt Vejr, tilsyneladende kun
for fornøjelsens Skyld, Flyveøvelser højt i Luften, hvor Parret da kan ses svævende i
Skruelinier uden en Bevægelse af Vingerne.
lir Kongeørnen nu virkelig stolt og selvfølende, modig og overlegen, eller er det ikke
snarere Egenskaber, vi bilder os ind at se hos den? Sikkert ikke. Dens Følelse af egen
Kraft og af Overlegenhed over andre, mindre begunstigede Skabninger er utvivlsom,
ligesom ogsaa dens Mod, Stolthed o. s. v. Udtrykket i dens Øjne lyver ikke, naar vi ud
af det hos en fangen, endnu ikke til Fangenskab vant og ved det kuet Ørn læser Smerte
over Fornedrelsen, Længsel efter Friheden, truende Vrede og haanlig Foragt over for dem,
der driller og piner den. Ikke heller kan man fraskrive den højt udviklede Aandsevner,
i alt Fald i visse Retninger. Dens Forsigtighed, hvor den forfølges, den Klogskab og Om-
sigt, hvormed den vælger Rede- og Sovepladser, den systematiske Maade, hvorpaa den
driver sin Jagt, m. m. taler til Fordel for den. Hvis man derimod tiltror den Højmodig-