Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
KONGEØRNEN.
375
Klima, meget godt trives i Mellemeuropa, blot de har tilstrækkelig stort og passende Ter-
min at tumle sig paa. Maaske den Tid kommer, da disse dejlige Dyr ogsaa hos os kan
ses og beundres i for dem naturlige Omgivelser. Deres Livsvaner synes i alt væsentligt
at falde sammen med den almindelige Fasans.
Ligesom de store Rovpattedyr har maattet vige for Kulturen, saaledes er ogsaa de
store Rovfugle bleven mere eller mindre fortrængte fra alle nogenlunde kultiverede
Egne. Der har sikkert været en Tid, da Kongeørnen (Aqvila chrysaelos) ynglede almin-
deligt i vore og andre Lavlandes store, uberørte Skove, men i vore Dage er den i alt Fald
som Ynglefugl væsentligt kun at finde i Bjærgene og i udstrakte, uvejsomme Skovegne,
I Danmark har den næppe bygget i de sidste Par Decennier, skønt unge, omstrejfende
Eksemplarer jævnlig ses ud paa Efteraaret og om Vinteren. I Norges og Sverrigs Fjælde
og Storskove yngler den derimod endnu ret talrigt, ligesom ogsaa i andre europæiske
Bjaergegne, i Asien fra Skovgrænsen til Himalayabjærgene og i Nordamerika ned til
Meksiko.
Kongeørnen er stor og kraftig; dens Længde kan nærme sig i, dens Vingefang 2x/2
Mt.; af Farve er den mørkt brunspættet med lysere Fjer paa Hoved og Hals. Siddende
ret op paa en Gren eller en Klippe, ofte kun paa een Fod, tager den sig stolt, rolig og
selvbevidst ud. Kredsende højt i Luften paa sjældent bevægede, udspilede Vinger, spej-
dende efter Bytte med sine utrolig skarptseende Øjne, er den et Sindbillede paa ophøjet
Frihed og Kraft. Træffer man den med et frisk dræbt, større Bytte, som den ikke kan
flyve bort med, eller nærmer man sig den, naar den er vingeskudt og beredt paa at værge
sig, indgyder dens af Raseri, Blodtørst og ubetvingeligt Had skinnende Øjne en Følelse,
der ikke er langt fra Ærefrygt.
Og den Beundring, Kongeørnen til alle Tider har vakt, er ingenlunde ufortjent, den
er ubetinget et af Naturens skønneste og mest fuldkomne Værker: Dens Flugt er pragt-
fuld, uovertræffelig rolig, sikker og udholdende; den Kraft, hvormed den slaar ned paa
og dræber sit Bytte, er betydelig, og selv et forholdsvis stort Dyr formaar den at bortføre
i sine mægtige Kløer? En Tjurhane, en fuldvoksen Hare, et nogle Uger gammelt Lam er
ikke for stor Byrde for en fuldvoksen Ørn, og det er bevisligt, at en saadan mere end een
Gang har bortført et lille Barn.
Et Ørnepar holder trofast sammen, saa længe begge er i Live, og de kan naa en meget
høj Alder, thi man ved, at en Kongeørn har levet no Aar i Fangenskab. Men den bliver
ogsaa først forplantningsdygtig i en Alder af 8 til 10 Aar. Reden anbringes paa et Klippe-
fremspring eller i Toppen af et stort Skovtræ saa utilgængeligt som muligt. Den benyttes
lange Aarrækker igennem, til Ejerne dør eller skydes bort. Underlaget bestaar af temme-
lig tykke, tørre Grene, som Fuglene, der hjælpes ad under Redebygningen, transporterer
til Stedet i Kløerne. De dækkes med tyndere og tyndere Kviste, af hvilke et nyt Lag føjes
til hvert Aar, saa Reden til sidst opnaar mægtige Dimensioner, indtil 2 Mt. i Tværmaal
og i å i1/2 i Højde.
Tidligt paa Aaret, i Skandinavien i April, lægger Hunnen fra i til 3 forholdsvis smaa,
mathvide, brunplettede Æg. Man har dog ogsaa truffet indtil 5 Unger i een Rede. Naar
disse kommer frem, er de dunklædte, men som de fleste Fugleunger ikke yndige at se
til. I Begyndelsen holder Moderen sig mest hjemme hos de smaa, men snart maa hun