Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DYRENES FARVER.
31
I ingen Afdeling af Dyreriget er Beskyttelsesfarverne maaske stærkere repræsenterede
end hos Insekterne. Enhver vil i sin.Erindring hurtig kunne genkalde sig mange Eksem-
pler herpaa (grønne Larver, bark- eller jordfarvede Biller, o. s. v.). At Beskyttelsesligheden
kan være saa nøje, at den ikke blot narrer os, men ogsaa kan skuffe en Myresværms
mange spejdende Øjne og være en Redning i den mest overhængende Fare, viser en
morsom Iagttagelse af den engelske Naturforsker Belt fra hans Ophold i Mellemamerika,
hvor han gjorde en Mængde overordentlig interessante biologiske »Studier i Marken«.
Belt beskriver en Afdeling Hærmyrers Tog gennem en Skov, hvor de fortærer alle de
Insekter, de kan faa fat paa undervejs; og han fortsætter saa: »Jeg blev meget overrasket
over en grøn, bladlignende Græshoppes Optræden. Dette Insekt stod ubevægelig midt i
en Sværm af Myrer, af hvilke mange løb hen over dets Ben uden at lægge mindste Mærke
til, at der var Føde lige for Næsen af dem! Saa instinktmæssig vidste Insektet, at dets
Redning afhang af dets Ubevægelighed, at det lod sig løfte op og igen sætte ned mellem
Myrerne uden at gøre det ringeste Forsøg paa at flygte.«
Fig. 18. Lavlignende Biller (Lithinus nigrocristatus) sete tra oven og fra Siden.
Nogle af de mest slaaende Beviser paa minutiøs Tilpasning til bestemte Omgivelser
— og Beviser, som Læseren selv vil kunne gaa efter og supplere — finder vi hos Maaler-
sommerfuglenes Larver, der er brunlige eller rødlige og ligner Kvistene af de Træer,
hvis Blade de lever af. Medens de ikke æder, stritter de stift ud fra Grenen og klamrer
sig kun fast med det bageste Par S uge vorter. I denne Stilling forbliver de ubevægelige i
Timevis, og Ligheden med en Kvist er da yderst skuffende. Saaledes fortæller en Ento-
molog, der i tredive Aar havde samlet Insekter, hvorledes han engang lod sig saa grun-
digt narre af en saadan Maalerlarve, at han hentede sin Havesaks for at klippe et Side-
skud af et Blommetræ i den Tro, at han havde overset det ved Beskæringen. Kvisten
viste sig da at være en to Tommer lang Maalerlarve! Han førte sin Familie hen til Træet
og angav endogsaa Dyrets Plads inden for en Kreds med fire Tommers Tværmaal; men
ingen kunde opdage nogen Sommerfuglelarve! Ofte er Overfladen af Larvernes Krop-
ringe ru og flosset, mindende om smaa Knuder og Ujævnheder paa Bark, og da Larven
tilmed som Regel kun æder om Natten og om Dagen sidder ubevægelig, strittende ud i
Luften, bliver den endnu vanskeligere at opdage.
I Virkeligheden er Maalerlarver, takket være deres ypperlige Beskyttelseslighed, sær-