Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
42
VOR KLODES DYR.
og glat som hos Hvepsene, og nu greb den — stadig dog med stor Forsigtighed — fat i
Dyrets Hoved og Bryst og begyndte at knuse det; ganske den samme Fremgangsmåde,
som det vilde have fulgt, hvis det havde været en Hveps eller Bi. Da den saa omsider
havde opdaget Insektets sande Natur, gjorde den kort Proces med den uskadelige Bag-
krop. — Faa Dage efter gav Poulton det samme Firben et andet Eksemplar af den samme
Sommerfugleart; men nu var Lektien lært og husket, og Insektet blev øjeblikkelig grebet
og slugt uden mindste Betænkning!
Forsøget er interessant ved, at det viser, hvorledes de insektædende Dyr virkelig
lærer af Erfaring og ikke udelukkende ledes af »instinktmæssigt« Kendskab, og det giver
tillige en Forestilling om Forklædningens Nytte ude
i Naturen. I dette Tilfælde var Sommerfuglen bragt
ind i et Indelukke og faa Tommer nær til Fjenden;
men i fri Mark og paa større Afstand vilde den
rimeligvis være sluppen for Fjendens Angreb, med-
mindre denne havde været ganske særlig sulten. —
Den samme Sommerfugl, hvormed Poulton gjorde
sit Eksperiment, er ikke blot iført et fremmed Ko-
stume, men forstaar tillige at bære det saa godt, at
det virker til Skræk og Advarsel for ildesindede.
Tager man fat paa den, krummer den sin Krop
ganske som en Hveps vilde gøre, naar den skulde
til at stikke, — og forskrækket slipper man den igen!
' Lige saa stor dramatisk Evne lægges for Dagen
af de meget almindelige Eristalis-Arter, Fluer, der
ofte kan komme ind i vore Værelser, hvor de ses
bevæge sig mod Ruden fuldstændig som en Bi; og
hvis man griber dem, begynder de at summe lige
saa larmende og bevæge deres Bagkrop saa nøjagtig
lig en Bi, at de fleste i Befippelse slipper Taget. Gav
de sig Tid til nærmere at undersøge Dyret, vilde
de opdage, at Insektet er en skikkelig Flue; alene
det, at det kun har to Vinger, viser jo dette; men
paa Grund af Vingernes Gennemsigtighed ses det
ikke saa let og allermindst paa Afstand, saa Dyret har i sin Forklædning et ypperligt
passivt Værn mod Fjender.
Ogsaa blandt Billerne kender man Former, der efterligner Hvepse, blandt andet den
paa den kolorerede Tavle afbildede europæiske Bille (Clytus Arietis), hvis lange, smalle
Kropform og sortgule Tværbaand, men fremfor alt Benenes febrilske, hurtige Bevægelser
er hvepselignende og ganske forskellige fra andre Billers. En nærliggende Indvending mod
denne Forklædning er den, at Billen mangler Hvepsens klare Vinger; men da disse jo
netop ikke er synderlig iøjnefaldende, fordi de er saa klare, falder denne Anke til Jorden.
— Fra Troperne kendes mange Biller — især blandt Træbukkene —, som saa skuffende
ligner store, farlige Hvepse, at selv de ivrigste Insektsamlere ofte betænker sig to Gange,
inden de drister sig til at tage de ganske uskadelige Dyr ud af deres Ketsernet. Kun deres
Fig. 25. Bille forklædt som Hveps.
Øverst Hvepsen (Mygnimia aviculus),
nederst Billen (Coloborhombus fasciatipennis).