Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
54
VOR KLODES DYR.
er naturlig. Enhver Karakter, hvor ringe den saa er, maa skyldes en eller anden bestemt
Aarsag, og dersom den træffes hos mange Individer, fortjener den at bemærkes. . . . Hos
mange Aber, som ikke staar højt i Systemet, er Ørets øvre Del lidt tilspidset, og Randen
er aldeles ikke foldet indad. Men dersom Randen blev foldet indad, vilde der nødvendigvis
komme en lille Tak, der pegede fremad og sandsynligvis lidt til Siden. Dette kunde man
iagttage hos et Eksemplar af Aldes bedzébuth [den amerikanske »Khmreabe«] i den zoo-
logiske Have, og vi kan sikkert drage den Slutning, at det er en lignende Dannelse, — et
Spor af tidligere tilspidsede Øren, — der nu og da igen dukker frem hos Mennesket.«
(Sml. omstaaende Fig. 33.)
Fødderne er hos alle nyfødte saa stærkt indaddrejede, at Fodsaalerne næsten vender
mod hinanden. Denne Ejendommelighed, — der er endnu mere fremtrædende hos Fo-
steret (se Tavlen med Fostre) — minder paafaldende om Fodstillingen hos Aberne, hvor
Fødderne som bekendt holdes krummede paa tilsvarende Vis, hvilket gør det lettere for
dem at fatte om Grenene. Gaar Aberne paa jævn
Grund, træder de hovedsagelig paa Fodsaalens ydre
Rand; — men netop det samme er Tilfældet hos Bar-
net, naar det begynder at lære at gaa. — Ogsaa i deres
store Bevægelighed i alle Retninger minder det spæde
Barns Fødder om Abernes, ligesom i Benenes krum-
bøjede Form og Stortaaens udadrettede Stilling, hvor-
ved Foden kommer til at ligne en Haand og Grads-
forskellen mellem »tohændede« og »firhændede« alt-
saa er mindre end paa et senere Trin.
I Hændernes og Armenes Forhold er der ogsaa
hos smaa Børn abelignende Træk, som senere ud-
viskes. Det har saaledes vist sig ved Iagttagelse og
Eksperimenter, at vor Haands Gribekraft er overra-
skende stærkt udviklet ved Fødselen og i de første
Uger efter denne — og langt større, end det paa dette
Trin udkræves for dens Anvendelse. Ogsaa dette min-
der om Aberne; thi disses spæde Unger har netop en overordentlig Evne til at gribe og
holde fast; men for dem har denne Evne Betydning, idet de under Moderens Spring
fra Gren til Gren kan fastklamre sig til dens Haar, saa at den frit kan bevæge Arme og
Ben. — Gentagne Forsøg har virkelig vist, at ganske spæde Børn, ophængte som Bille-
det anskueliggør, kan bære deres egen Vægt i et Tidsrum fra en halv til over to Minuter,
ofte uden at give hverken Skrig fra sig eller mindste andre Tegn paa Ubehag! Hele Stil-
lingen, især Laarenes Opaddrejning og Føddernes Retning er i øvrigt interessant ved sin
ydre Lighed med en Chimpanses Figur.
I Armenes Haar beklædning finder vi, saa uvæsentlig denne Karakter end kunde
synes, — visse slaaende rudimentære Mindelser, hvis Tilstedeværelse kun er forklarlig ud
fra Afstamningslæren. At hele vort Legeme med Undtagelse af ganske enkelte Dele er
svagt haarklædt, er en almindelig bekendt Sag; men mindre paaagtet er det, at de rudi-
mentære Haar saavel paa Over- som paa Underarmen vender Spidserne udad mod Al-
buen, — en Ejendommelighed, der ellers kun genfindes hos visse Aber. Der maa den