Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
EN ÆGSPISENDE SLANGE
185
den her omtalte Slange. Naar den vil sluge et Æg af forholdsvis betydelig Stør-
relse, udfolder den under en Række Kropvridninger et Arbejde, der minder om
det, man har med at trække en ny, stram Handske paa. Her er det blot omvendt:
det er Slangen, der selv skyder sig hen over Ægget efter først at have gjort det
glat ved rigelig Spytafsondring, og altid angribende det fra den spidse Pol. Egent-
lig behagelig synes denne Indledning til Maaltidet ikke at være for Slangen — efter
dens hele urolige Optræden at dømme.
Nu vilde de fleste Dyr være ret hjælpeløst stillede, naar en saadan fast og haard
Ting som et Hønseæg sad indeklemt i Spiserøret; men denne Slange har en ganske
speciel Mekanisme, der hjælper den ud over Vanskeligheden — nemlig nogle torn-
taplignende Udvækster paa Hvirvlernes Underside, der hos andre Slanger ligger
skjult i Muskulaturen, men her stikker deres Spidser ind i selve Spiserøret. Disse
HOVEDETS OG FORKROPPENS SKELET HOS DEN ÆGSPISENDE SLANGE, DASYPELTIS SCABRÅ.
Til højre ses de i Spiserøret fremspringende nedre Hvirveltappe, hvormed de slugte Æg knuses.
Spidser er tilmed, beklædt med en emailleagtig, haard Substans og danner saaledes
en Slags Sav, som, ved Hjælp af særlige Muskler, gennemfiler og knuser Ægget
paa dets Vej gennem Spiserøret. I det Øjeblik, det knuses, forsvinder den store
Knude, det dannede paa Slangens Krop, og Dyret antager normal Form.
Hensigtsmæssigheden ved denne ejendommelige Tilpasning og Behandlings-
maade af Æggene ligger naturligvis deri, at da Skallens Knusning først foregaar
inde i selve Tarmkanalen, kan der ikke gaa den mindste Draabe af dens nærende
Indhold til Spilde.
KÆMPEØGLEN MED ANDENÆB
MAALT med en Kæmpeøgles Maalestok var Andeøglen (Trachodon) et ret
beskedent Dyr; den blev nemlig som Regel »kun« en halv Snes Meter lang
og ca. 4 Meter høj. Alligevel er det en Beroligelse for den Badende, at dette, i og
for sig fredsommelige, planteædende og lidet hjernebegavede Væsen ikke mere
gør vore Søer usikre.
Vort Kendskab til denne middelalderlige Dyretype skyldes de sidste Fyrretyve
Universets Undere. 24