Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
186
UNIVERSETS UNDERE
Aars Fund i Nordamerikas Kridttidslag og har for nylig faaet en særlig værdifuld
Forøgelse ved, at man i Kansas har været saa heldig at finde et Eksemplar, hvor
— som Figurerne Side 187 viser — ikke blot Skelettet er omtrent fuldstændigt, men
tillige en større Del af Huden er opbevaret og er i saa god Behold som paa nogen
ægyptisk Mumie.Den
viser, at Dyret har
SKELETTER AF ANDEØGLER (TRACHODON).
3Vä—4 m høje og ca. 10 m lange, planteædende Kæmpeøgler, der levede i Middelalderens
Slutning (Kridttiden).
haft et vortet Panser,
bestaaende af en
Mængde smaa, ure-
gelmæssige Benknu-
der, der var over-
trukne med et tyndt
Hornlag — omtrent
som hos Nutidens
Krokodiler, men af
mindre regelmæssig
Bygning. De i Sam-
menligning med For-
lemmerne meget lan-
ge og stærke Bagben
bærer tre store, klo-
eller hovvæbnede
Tæer og har, ligesom
hos Kænguruerne,
været Dyrets væsent-
ligste Bevægelsesred-
skaber paa Landjor-
den, medens de smaa
Forlemmer sandsyn-
ligvis blev benyttet
dels til at føre Føden
op til Munden, dels
til at støtte paa under
Græsningen. Den
kraftige, sammen-
trykte Hale maa have
været et fortrinligt
Svømmeredskab og
er paa Land bleven
benyttet paa lignende
Vis som Kænguruens. Legemets oprejste Stilling maatte kræve en stærk Udvikling
af Halerodens og Lændens Muskler; og disse har haft Senebaand saa haarde som
Staal, men mere bøjelige end nogen Staalfjeder. Saadanne forbenede Senebaand
har man da ogsaa fundet i stor Mængde paa Skelettet.
Mærkeligst hos dette Dyr var Hovedet. At dets Hjernehule, som hos alle Kæmpe-
øgler, var uforholdsmæssig lille og Dyrets Begavelse derfor sikkert meget ringe, er
ikke overraskende. Hvad der bestemmer Hovedets Fysiognomi, er frem for alt det
»Næb«, hvis Form har skabt Navnet »Andeøgle«. Hos en hel Række af den senere