Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
NÆBDYRET
189
ved Række, tæt sammenstødende, sidder her Tusinder af smaa, dolkformede Tæn-
der indkilede mellem hverandre som en tæt Mosaikbelægning. Alene i Overkæben
har man talt over 2000! Dog benyttedes hele denne Tandvæbning ikke samtidig;
kun de paa Skærekanten siddende var i Brug, og naar de blev slidt op, faldt de ud
og erstattedes af den næste Række. Saaledes kunde en næsten endeløs Rækkefølge
af Tænder afløse hinanden. Hele denne Tandhær var udmærket egnet til at skære
og hakke Græsstraa og Vandplanter i Stykker, medens det flade, skovldannede
»Næb«, der dannedes af Kæbernes forreste, tandløse Parti, aabenbart blev benyttet
til at snappe Planterne med.
Som alle stærkt specialiserede Dyretyper maatte Andeøglerne dele Skæbne med
deres Frænder blandt Kridttidens sent optrædende Kæmpeøgler og vige for mere
alsidigt byggede Livsformer; men frem for alt er de sikkert ofte bievne et Bytte
for de graadige Rovdyrøgler, som de kun har kunnet undslippe ved at tage deres
Tilflugt til Vandet.
NÆBDYRET
SKULDE noget nulevende Dyr i særlig Grad fremhæves som et »Vidunder«,
maatte det være det australske og tasmanske Næbdyr; — thi det er jo intet
mindre end en sidste, levende Gengangerform blandt en Dyregruppe, der i længst
svundne Tider dannede Overgangen fra Krybdyrene til Pattedyrene.
Den, der tidligst bragte Meddelelse om dette sælsomme Dyr, var Englænderen
Shaw, 1799; men først i Slutningen af det 19. Aarhundrede fik vi sikkert og nogen-
lunde grundigt Kendskab til dets mærkelige Livsforhold. Aarsagen hertil var en
dobbelt; dels er det endnu aldrig lykkedes at bringe Næbdyret levende til Europa;
dels stillede Videnskabsmændene sig længe i høj Grad tvivlende overfor de Ind-
fødtes gentagne Forsikringer om, at Næbdyr-Hunnen lægger Æg, som den udruger
i en Hule i Flodbrinker. I Begyndelsen af Firserne rejste den engelske Zoolog Cald-
well til Australien for at undersøge Sagen. Resultatet blev en Bekræftelse af de
Indfødtes Erklæringer, idet Caldwell 1884 ved egen Iagttagelse kunde stadfæste, at
Næbdyret virkelig lægger et Par bløde, tyndskallede, 1—l’A cm lange Æg, der an-
bringes i et særligt Kammer for Enden af den lange Hule, Dyret graver i Flod-
brinker. Naar Ungerne kommer ud af Æggene, bliver de ikke diede af Moderen
paa sædvanlig Vis; Mælken tilføres dem ikke som hos andre Pattedyr gennem
Brystvorter, men udvikles af nogle stærkt omdannede Svedkirtler og træder ud
gennem talrige fine Hudporer paa Bryst og Bug, hvor den da opslikkes af Ungerne.
Men dette er langtfra den eneste Mærkelighed hos Næbdyret. I dets Legems-
bygning finder vi ved Siden af Pattedyrtræk — bl. a. Pungben, der viser Slægtskab
med Pungdyrene — en Række Ejendommeligheder, der tydelig peger mod Krybdyr-
°g Fugletypen. Saaledes er det voksne Næbdyrs Legemstemperatur betydelig rin-
gere end de normale Pattedyrs og nærmer sig Krybdyrenes, og som et andet »la-
vere« Organisationstræk kan anføres, at Tarm, Nyrer og Kønsorganer alle udmun-
der i en fælles Aabning, den saakaldte Kloak, hvorefter den Orden, hvortil Næb-
dyret og dets Slægtning Myrepindsvinet hører, har faaet det lidet velklingende Navn
»Kloakdyr«. Ejendommelige er ogsaa Næbdyrets Tandforhold. Medens det voksne
Dyrs Kæber ikke mere bærer Tænder, men omsluttes af brede Hornskeder, har
det unge Næbdyr i Over- og Underkæben henholdsvis to og tre Par knudrede Kind-