Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
SVANEØGLEN
223
Kød og Blod og indpuster det Liv: »Et sælsomt Dyr dukker frem for vort indre
Blik, halvt Skildpadde — dog uden Panser — halvt Søslange og Havdrage. Kroppen
var kort og sammentrængt, med store, slanke Luffer, som hos Nutidens Havskild-
padder. Fortil løb den ud i en lang Hals med et lille, skarptandet Hoved, bagtil i
en stor Hale, der tjente som Ror. Kæbernes Bevæbning med lange, spidse Tænder
tyder paa, at vi har et grumt Rovdyr for os, der utvivlsomt ryddede godt op mel-
lem Havets Fisk og fede Blæksprutter. De store Luffer satte jo desuden Dyret i
Stand til, ligesom Havskildpadderne, at skyde lynsnart gennem Vandet og opsnappe
JAGENDE SVANEØGLER.
Længere ude en Flok Hvaløgler.
Byttet med sin lange, slanke Hals, — hvis det da ikke foretrak at opholde sig inde
paa Strandens lave Vand og snage i Bunden efter lækre Østers og Snegle«.
Naar Professor Fraas paa et andet af vore Billeder rekonstruerer en Scene i
Jurahavets Liv og der lader Hvaløglerne være langt talrigere end Svaneøglerne,
som dog i denne Fremstilling er »Hovedpersonerne«, har det sin naturlige Aar-
sag i, at de ni Tiendedele af de Øgleskeletter, der er fundne ved den omtalte lille
wurtembergske By, tilhører Hvaløglernes Gruppe; langt ringere var Krokodilernes
Mængde og endnu sjældnere Svaneøglerne. Fra Englands og andre Landes Juralag
kendes imidlertid mange Eksemplarer, hvad der viser, at Svaneøglerne var vidt
udbredt i Datidens Have.
Gennemgaaende var de anselige Dyr paa indtil 5—6 Meters Længde. Det var
dog ikke alle Arter, der havde saa lang Hals som den her afbildede, og efter Hvirv-
lernes Ledforbindelse at dømme har Halsen hos nogle af dem tilmed været ret
ubevægelig, undtagen fra Side til Side; saadanne Arter har sandsynligvis, ligesom
Hvaløglerne, opholdt sig mere ude paa aabent Vand end ved Kysten.