Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
KÆMPEDOVENDYR
243
blandt hvilke de bedst kendte Former er Megatherium, der var paa Næsehornets
Størrelse, og Mylodon, der var noget mindre.
At dømme efter Kæbernes og Tændernes Bygning, sammenlignet med Nutidens
Dovendyr, er der ikke Tvivl om, at ogsaa disse to Kæmpedovendyr var Vegetari-
anere, men lige saa sikkert er det, at de ikke klatrede om i Træerne for at finde
Føde, thi kun faa Træer havde Grene, stærke nok til at bære en saa uhyre Vægt.
De maa derfor have levet dels af Græs og Rødder, dels af Blade og Frugter, der
sad paa lave Grene og
undertiden ogsaa ved
Gravning kunnet un-
derminere og vælte
de større Træer, hvis
Løv sad saa højt, at
det var udenfor Ræk-
kevidde. Hertil skul-
de de mægtige Kløer
paa deres kraftige
Forben synes godt
skikkede. Sikkert er
det, at de svære Bag-
lemmer og den ret
korte, men tykke og
muskuløse Hale til-
sammen dannede en
udmærket Støtte, der
som en Trefod bar
Legemets Vægt, naar
Dyret rejste sig op
for at naa Grenene
ovenover sig. Det er
desuden sandsynligt,
at Munden har haft
en lang Gribetunge,
omtrent som Giraf-
mindre Træer, som de kunde bøje
ned. Muligvis har de
HUDSTYKKE AF DEN SIDST UDDØDE KÆMPEDO VENDYRSLÆGT (GRYPOTHERIUM).
Hudens Benkorn og- Haar ses tydeligt.
fens, og at Overlæben
og Næsen var forlæn-
gede til en Snabel, lignende Tapirens. — Der var mange andre forskellige Kæmpe-
dovendyr i Sydamerika foruden de to nævnte Slægter, som begge tillige havde
Udbredelse i Nordamerika. De fleste Kæmpedovendyr-Arter var imidlertid uddøde,
forinden Mennesket var naaet fra den gamle Verden til den ny. Dog ikke alle.
Nogle har endog holdt Stand indtil for forholdsvis kort Tid siden og levede endnu
i Argentina og Patagonien, medens disse Landstrækninger har været befolket af
den samme Menneskerace, som fandtes der, da de første Europæere landede. Ja,
det er tilmed muligt, at europæiske Kolonister kunde have opnaaet at faa levende
Kæmpedovendyr at se, hvis de straks var trængt tilstrækkelig langt ind i Fast-
landets Indre.
Denne Mulighed støttes af nogle Fund, der for ikke lang Tid siden, omtrent ved
Aarhundredskiftet, gjordes ved den patagoniske Fjord Ultima Speranza, hvor bl. a.
31*