Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
INDISKE FASANER PAA FRIERFOD
291
udseende Dyr. — Dolkhalernes Levevis er langtfra saa interessant som deres Slægt-
skabsforhold. De bevæger sig mest langsomt krybende, næsten glidende, paa de
mudrede eller sandede Kyststrækninger, hvor de holder til. Hænder det, at en
Dolkhale vælter om paa Ryggen, benytter den sin stærke og meget bevægelige
Haledolk som Løftestang til at komme paa ret Køl igen. Tillige som Vaaben bru-
ges denne Dolk, der er saa spids og haard, at Indianerstammer i Nordamerika
anvendte den som Pilespids. — Om den amerikanske Art er det bekendt, at den
ved. Foraarstid, ofte i store Skarer, vandrer ind paa de lavvandede, ved Ebbetid
delvis tørlagte Kyster for at nedgrave Æggene i Mudderet og Sandet, hvor Sol-
varmen fremskynder deres Udklækning.
Paa Fisketorvene i Japan og Ostindien er Doklhalerne en hyppig Vare, og navn-
lig skal deres Æggestokke og Lever smage udmærket.
INDISKE FASANER PAA FRIERFOD
INGEN Afdeling i Fug-
lenes store Verden
rummer vel en saadan
Forening af »det nyttige«
og »det skønne«, som
den, der møder os inden-
for Hønsefuglenes Or-
den. Hele Farveskalaen
gennemløbes her — fra
Agerhønens beskedne og
beskyttende »Jordfarve«
til Paafuglens metal- og
aedelstensfunklende Pa-
radedragt.
Men selv indenfor en
enkelt Gruppe af Hønse-
fuglene møder vi disse
Modsætninger, forbund-
ne ved nære Slægtskabs-
CHINQUIS-FASANEN.
baand. Fasanernes Fa-
milie er et Eksempel her-
paa. Hvor uanselig, men nyttig er ikke den almindelige brune Fasans
skjuler den mellem Skovbundens visne Løv, og hvor prangende er paa
Side ikke Guldfasanen og mange andre, mindre kendte Arter. Nogle
Dragt, der
den anden
enkelte af
disse skal her omtales.
En af de smukkeste og anseligste Former er Rheinhardts Fasan, der lever i An-
nams og Tonkins skovbevoksede Bjærgegne. Man kender Eksemplarer paa henved
tre Meters Længde. Heraf udgør rigtignok Halelængden alene omtrent de to Me-
ter, — eller rettere sagt: det er kun de to midterste Halefjer, der (hos Hannen) er
saa paafaldende lange. Paa lys graalig Grund bærer disse to Fjer en Mængde »Øje-
pletter« — nogle kastanjebrune, andre sorte med hvide Midtpunkter — en Prydelse,
der er saa meget mere fremtrædende, som den øvrige Fjerdragt er ret ensfarvet,
37*