Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ST. ELMS ILD
319
ST. ELMS ILD
LIGE fra de første Sørejsers Begyndelse har det ejendommelige, elektriske Fæ-
-/ nornen, vi kalder »St. Elms Ild«, eller blot »Elmsild«, virket opskræmmende
paa Søfolks let vakte Fantasi og Overtro. Allerede i Oldtidens Literatur finder man
Beskrivelser af Fænomenet, og siden da er det bleven skildret, omtalt og drøftet
utallige Gange, undertiden videnskabeligt, hyppigere i høj Grad fantastisk — snart
under et, snart under et andet Navn. I Middelhavet, hvor Elmsild skal være hyp-
pigere end i de fleste andre Have, har italienske Søfarende i overtroisk Frygt døbt
den corpo santo — »det hellige Legeme« — et Navn, der af engelske Søfolk er for-
kortet til »corposant« eller endog fordrejet til det helt meningsløse Ord »compo-
sant«! I Tyskland høres ofte Navnet »Helena-Ild« ved Siden af det sædvanlige St.
Elms Ild____og saaledes kunde der fortsættes med en Række Betegnelser, der
hver paa sin Vis vidner om, hvorledes Synet af disse elektriske Udladninger paa
Masteknappen, Ræerne, Bugsprydet og andre fremstaaende Dele af Skibet har sat
de ombordværendes Fantasi i Svingning.
Den gængse Tro, at St. Elms Ildens Tilsynekomst skulde varsle ondt Vejr, stem-
mer ikke med Virkeligheden. Fænomenet betyder slet ikke andet end, at der i de
lavt liggende Luftlag er en stærk elektrisk Ladning, som ved Fordeling fremkalder
en modsat Ladning paa Jorden og paa de fra Jorden og Havet opstaaende Gen-
stande. Ofte er St. Elms Ild vel knyttet til Tordenvejr, men dette behøver ikke at
være Tilfældet; den kan ogsaa, i mørke Vinternætter, vise sig under en Sne- eller
Haglbyge. Heller ikke er den særlig knyttet til Søen og Skibene, men kan lige saa
godt iagttages inde paa Land paa alle fremstaaende Genstande, som Taarne og
Kirkespir, Lynafledere, Træer og Flagstænger, — ja selv paa en Paraplyspids.
Dens fuldkomne Uskadelighed fremgaar bedst af, at den som en Glorie kan om-
straale Sømandens Haar, medens han arbejder oppe i Takkelagen, uden at han
derfor føler andet legemligt Ubehag end, at »Haarene rejser sig« paa Hovedet, og
en svag stikkende Fornemmelse i Huden spores, lignende den, vi kender fra Elek-
tricering. Selv nede paa. Dækket kan man, hvis man rækker sine Hænder til Vejrs,
faa St. Elms Ilden til at slaa ud som Gnister og smaa Flammer fra Fingerspidserne.
For den, der ikke er overtroisk og føler Skræk eller ser onde Varsler i St. Elms
Ilden, er Synet af de smaa, dansende Flammer og Lysbuske i den mørke Nat be-
tagende smukt. Disse Flammer, der lunefuldt tændes, slukkes og tændes igen, lige-
gyldigt om det er Storm eller Stille, om Regnen plasker ned i Strømme, eller det
er tørt Vejr, virker imidlertid uvilkaarlig saa mystisk, at man i hvert Fald forstaar,
hvorfor St. Elms Ild til alle Tider har spillet en stor Rolle i Søfolks Fantasi og har
pyntet paa deres Skildringer, naar de vilde »spinde en Ende« om det, der oplevedes
paa de lange Rejser.
VINKEKRABBER SOM LANDVINDERE
DEN, der gør nærmere Bekendtskab med Krabbernes store Familie, vil under
sit Studium af deres Formrigdom og Levevis møde en Forskelligartethed, der
forbauser ham. Selv om Bekendtskabet indskrænkes til at omfatte blot et enkelt
Lands, f. Eks. vort egets, Krabbesamfund, vil man indenfor denne snævre Ramme
træffe meget forskellige Typer — end sige da, hvis det udvides til ogsaa at om-