Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
326 UNIVERSETS UNDERE
nende Forskel ogsaa hos deres Pupper. Puppelivet varer en fjorten Dage; i Juni,
ved Midsommerens Tid, er Forvandlingsprocessen endt.
Den lysende Brudefærd begynder.
FORTIDENS DRAGER — FLYVEØGLERNE
A LLEREDE i Jordens graa Oldtid realiserede den organiske Verden Flyvemaski-
-/"V nens Princip. Æren som »Opfindere« paa dette Omraade tilkommer imidlertid
hverken Fuglene eller Flagermusene; thi ingen af disse Dyr eksisterede; men hel-
ler ikke nogen anden Hvirveldyrgruppe forundtes det at blive Flyvekunstens første
Udøvere. Insekterne var Luftens tidligste Betvingere; og uindskrænket hævdede
de Eneherredømmet over deres Erobring gennem tre lange Oldtidsperioder — et
Tidsrum, der maaske har omfattet Aarmillioner.
Først i Triastiden, det Afsnit, hvormed Jordens Middelalder indledes, fremkom-
mer Konkurrenter, som jager Insekterne i Lufthavet og gør dem til Bytte. Men
heller ikke da er det Fuglene — Insekternes værste Forfølgere i Nutiden, — der
overgaar dem som Flyvekunstnere.
Deres Æra begynder først senere i Middelalderen. Rivalerne var Krybdyr, som,
deres Navn tiltrods, var tilpassede til et Liv i Luften, samtidig med, at Frænder
af dem, som Hvaløgler, Svane- og Slangeøglerne, omformedes til et helt modsat
Liv i Vandet, medens et andet Skud paa Krybdyrstammen, de mægtige Kæmpe-
øgler, kom til at omfatte de tungeste, mest klodsede Væsener, som nogensinde har
traadt paa Jorden. I den Grad forskellige var de tre Udviklingsbaner, Tilpasningen
fulgte indenfor en og samme Dyregruppe i »Krybdyrenes Tidsalder«.
Flyveøglerne, Pterosaurierne, blev Jordens første flyvende Hvirveldyr. De blev
Forløbere for de kommende Tiders Fugle og for de endnu senere opdukkende Fla-
germus — uden dog paa nogen Maade at være direkte Stamformer for nogen af
disse Dyregrupper. De Ligheder, der findes, er kun Udslag af Tilpasning til samme
Liv og Bevægelsesmaade, ikke virkelig, dybtgribende Slægtskabsarv.
Den første kendte Flyveøgles Skelet kom for Dagen 1784 i Skiferbruddene ved
Eichstätt i Bayern. Den har ikke været større end en almindelig Flagermus. Cuvier
gav den Navnet Pterodactylus, »Vingefingeren«. Siden dette Fund skete, er der af
Jordlagene fra Trias-, Jura- og Kridttiden fremdraget en Mængde Skeletrester af
forskellige og meget ulige store Flyveøgler, ikke blot i Bayern — og dér særlig i
Solnhofens forsteningsrige litografiske Skifere fra Juratiden — men f. Eks. ogsaa i
England og frem for alt i Nordamerika. Mange af Fundene har været saa glim-
rende bevarede i Jordens Skød gennem de uhyre Tidsrum og taler et saa tydeligt
Billedsprog, at vi nu kender Flyveøglernes Skelet og Ydre næsten saa godt, som
hvis de endnu havde levet blandt os og boltret sig mellem Nutidens Flyvere. Saa
meget mærkeligere er det da, at saavel deres Afstamning som deres Slægtsforbin-
delse med de øvrige Krybdyr fremdeles er yderst gaadefuld. Tilsyneladende pludselig
dukker de op i Triastiden, og sporløst, som de kom, forsvinder de ved Kridttidens
Slutning. Som en tysk Forsker udtrykker det: de kom og forsvandt »ligesom et
Flagermusetræk viser sig spøgelseagtigt for os i Aftenskumringen for derefter at
opsluges af Nattens Mørke«. Men at Flyveøglerne virkelig har eksisteret og ikke
er Fantasifostre, derom har Jordlagene givet os Tusinder af Vidnesbyrd — ikke
blot deres Skeletter, men ogsaa Afstøbninger af deres Flyvehud, hvoraf nogle i