Verdens Udviklingen
Forfatter: Vilhelm Rasmussen
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG
Sted: KØBENHAVN
Sider: 553
UDK: 5
KØBENHAVN
DET NORDISKE FORLAG
ERNST BOJESEN
1903-4
H. H. THIELES BOGTRYKKERI
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
hvilket Menneske? Europæeren, Indianeren eller Ne-
geren? Er det en Mand eller en Kvinde? Er det en Voksen
eller et Barn? Selvfølgelig kan den virkelig tænkende
ikke afvise disse SpørgsmaaL Og vil man være konse-
kvent, maa man jo, dersom virkelig Mennesket er skabt
i Guds Billede, ogsaa antage en individuel Udvikling for
Gud parallel med Menneskets, som denne er skildret i
det foregaaende.
Enhver forstandig Læser indser, at disse Konsekvenser
ved deres Urimelighed nødsager til at opgive enhver Fore-
stilling om legemlig Lighed imellem Mennesket og en
Gud. Mennesket ligner Dyr. Mennesket er et Dyr. Men-
nesket udvikler sig individuelt som andre Dyr.
Der er i det nærmest foregaaende saa godt som kun
skrevet om Hvirveldyrenes individuelle Udvikling. Men
ogsaa andre Dyreformers Opvækst viser det urimelige i
at antage, al Dyrene er bleven skabt som vi nu kender
dem. Paa Fig. 386 ser man fire beslægtede Dyreformer,
hvis Legeme dog baade udvendig og i det Indre er tem-
melig forskellig bygget. A er en Søstjerne, B en Fjerstjerne,
C et Søpindsvin og D en Søpølse. I disse fire Dyreformers
Individ-Udvikling er der imidlertid stor Overensstem-
melse, særlig i Begyndelsen. Dette ses paa Fig. 387, der fra
venstre til højre viser Trin i Opvæksten af Søstjerne, Fjer-
stjerne, Søpindsvin og Søpølse. I den øverste Række paa
tvers ses fire Æg; og de er ikke til at skelne fra hinanden.
De befrugtede Æg udvikler sig efter de almindelige Celle-
delinger til en bægerformet Larve, omtrent som K i Fig. 340,
Side 340. Denne bliver senere til en Larve som de, der
er afbildet i anden Række. Noget forskellige er de jo
nok. men i Hovedsagen er de ens. Alle er de vandklare
og saa nogenlunde formede som en Tøffel, idet der er en
Hulning ind i Legemet. Langs denne Hulnings Kant er
der en Liste, som er besat med mangfoldige, fine Fimre-
haar, hvormed de bevæger sig frem i Havet. Et Sted i
Hulningen er der en Mundaabning, o, som fører ind til
en simpel, rørformet Fordøjelseskanal. Paa den udbulede
Del af Legemet udmunder denne med et Gat, a. Paa et
374