Jorden Og Dens Naturforhold
En populær fremstilling af den fysiske geografi bearbejdet med særligt hensyn til danske forhold
Forfatter: F.C. Granzow
År: 1883
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 654
UDK: 551.4
Med 178 afbildninger og flere kort
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
246
Kilderne.
op, og for det Tredje, at det næsten aldrig regner saa stærkt i
denne Del af Ørkenen, at Nedbøren vilde kunde fremkalde saa
stærke Vandmasser, som Brøndene mangen Gang levere."
De foranstaaende Exempler lode sig betydelig forøge; men de
ere tilstrækkelige til at godtgjøre, at Ørkenen ingenlunde er ganske
blottet for Regn, og at Nedbøren er tilstrækkelig til at vedlige-
holde Kilderne i Oaserne. Man kunde forledes til den Tro, at
Regnen i Ørkenen ikke kvantitativt kunde strække til at levere
Oasekilderries Vandforraad, men en slig Mening er fuldstændig
urigtig. Den Regn, som overfaldt Rohlfs’s Expedition i den libyske
Ørken og samtidig iagttoges i Oaserne Farafrah, Chargeh og
Dachel, leverede, trods sin ringe Mængde af 2/3 Tomme og forudsat,
at kun en Syvendedel naaede de nedre Lag, dog paa hver Kva-
dratmil 4 Millioner Kubikfod Vand, tilstrækkelig til at forsyne
10 Kilder et helt Aar igjennem med en daglig Vandlevering af
200 Tønder Vand.
Hvis det altsaa er sandt, hvad vi hævde, at Ørkenkilderne ikke
have anden Oprindelse end Kilderne til vore egne Bække, Aaer,
Floder og artesiske Brønde, er det klart, at de kun kunne opstaa
under aldeles tilsvarende stedlige Betingelser. Og dette finder da
i Virkeligheden ogsaa Sted. Der findes i Ørkenen ingen Kilde saa
lidt som nogen Oase, der ligger paa et dominerende Punkt; alle
Oaser og Kilder ligge enten i Lavninger eller omgivne af Højder i
ikke alt for stor Afstand. Dette er en saa almindelig Lov, at det
synes fuldstændig overflødigt at godtgjøre samme ved mange
Exempler; kun et eneste skal derfor her anføres til en almindelig
Karakterisering. Skjønt Ørkenen Tintumma, hvorigjennem Vejen
fører fra Tsad til Bilma, hører til de skrækkeligste Sandørkener,
ligger der dog strax bag Agadems Klippehøjder, hvor Dannelsen
af Dale begynder, en Brønd, som er den sædvanlige Lejrplads
for alle Karavaner. I Nærheden blev Barth overfalden af et let
Regnskyl.
Den gamle Antagelse om store Søer dybt under Ørkenens
Overflade er et Hjærnespind; der gives hist kun underjordiske
Vandmasser i samme Forstand, som vi forudsætte ved vore
Kilder. Heller ikke øver Nilen nogen Indvirkning paa Oase-
kilderne, ikke saa meget fordi Brøndenes Vandstand synes ganske
uafhængig af Nilens, men nærmest fordi en slig Sammenhæng er