Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
LEMMINGEN. I07
den af og til giver sig. I ældre Tid troede man, naar der pludselig paa et eller andet Strøg,
hvor Lemmingerne ellers var ukendte, viste sig et Utal af dem, at de var faldne ned fra
Himmelen under Uvejr og Regnskyl, men man var ikke paa det rene med, om de var
førte did fra fjerne Steder eller om de avledes i Skyerne. Endnu den berømte Ole Worm
skrev Aar 1633 en hel Bog om dem, i hvilken han traadte i Skranken for den sidstnævnte
Opfattelse, og det var først den store svenske Naturforsker Linné, der paaviste den rette
Sammenhæng. Flere nyere rejsende har mødt Lemminger paa Vandring og givet Beskri-
velser af, hvorledes de forholder sig under saadanne.
Hvad Grunden er til, at de smaa Dyr i enkelte Aar drager i utællelige Skarer ud fra
deres sædvanlige Opholdssteder, er ikke klart. Maaske yngler de i gunstige Aar saa uhyre,
idet hvert Par sætter mere end eet Kuld Unger i Verden, at der ikke bliver Føde nok for
Hærskarernes Mangfoldighed, maaske er det klimatiske Forhold, der driver dem paa Even-
tyr. Vist er det, at de af og til vandrer ned ad Fjældene, gennem Skov og Dal ud imod Ha-
vet. Intet kan opholde dem paa deres Vej, lige ud skal den gaa, over Stok og Sten; gen-
nem Elve og over Indsøer svømmer de, ja selv smalle Havarme, der skiller Øer fra Fast-
landet, søger de at sætte over, og alt opæder de, hvad de træffer paa af spiseligt. Tusinder
af dem bliver dræbte af Mennesker og Dyr, andre Tusinder drukner eller omkommer af
Sult, til sidst rydder Sygdomme, der ufravigeligt synes at opstaa, op imellem dem. Det
er kun faa af de udvandrede Hundredtusinder, der nogen Sinde vender tilbage til deres
gamle Hjemstavn. I Lemmingaar yngler andre Gnavere i Reglen ogsaa stærkt, saaledes
Markmus, Fjældrotter og Skov-Lemminger (M. schisticolor), ja endog Spidsmus, Harer og
Ryper plejer at være talrigere end vanligt. Ogsaa Rovfuglene formerer sig i saadanne
Aar stærkere end ellers, i Sneuglens Rede kan der saaledes træffes indtil 10 Æg.
For nogle faa Aar siden var det »Lemmingaar« i det nordlige Norge, og en Iagttager,
der opholdt sig i Norrland, har fortalt os følgende derom. I de nærmest foregaaende Aar
havde der næsten ikke været en Lemming at finde. Pludseligt ud paa Eftersommeren
viste de sig i ubeskrivelig Mængde. Hvor man gik og stod sprang de omkring en; hidsige
og arrige som de var, blev man til at begynde med næsten ængstelig ved dem. De snær-
rede og bed sig fast i Benklæderne paa en og generede ikke saa lidt. Saa en skøn Dag
begyndte de at vandre ned ad Fjældene i utællelige Masser. De gik lige ud, ned mod
Sverrig og den bothniske Bugt, og man saa dem svømme over Elve og Søer, paa hvis
Bredder Tusinder af dem skylledes druknede i Land, udbredende en modbydelig Stank,
efterhaanden som de forraadnede. Snart var der ikke en at se i Fjældene, og man saa
heller ingen vende tilbage senere paa Aaret.
Vor Hjemmelsmand mener absolut ikke, at det var Mangel paa Næring, der fik dem
til at vandre. Der var ikke Spor at se til det Aar, at Vegetationen havde lidt ved dem, og
der var Planteføde nok til dem alle. Det saa ganske ud, som om en blind Drift tog Mag-
ten fra dem og drev dem ud i Ødelæggelse og Fordærvelse.
Saadanne Tog er imidlertid sjældne, og det maa kaldes et Held, at Lemmingerne har
saa mange Fjender og er udsatte for saa mange ødelæggende Indflydelser, som de er. Saa
forbavsende de under gunstige Omstændigheder formerer sig, vilde de blive til en sand
Landeplage for de frugtbarere, til deres Hjemstavn stødende Egne, hvis ikke Rovdyr ind-
skrænkede deres Tal og vaade Somre eller kolde, snefattige Efteraar dræbte dem i My-
riader.
12*