Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ROSENMAAGEN.
r75
værdigt, med langsomme Vingeslag uden Hast eller Overilelse, olte svævende et Stykke,
nogle Hundrede Meter, sjældent længere. Anskydes den, værger den sig til sidste Aande-
el ræt med Næb og Klør mod Jæger og Hund. I sin Hjemstavn lever den af Harer, Lem-
minger (n. Lemæn) og Ryper, hvis den ikke er saa heldig at have et velbesat Bord i sin
Nærhed i Form af et Fuglefjæld; den følger gerne Lemmingernes Tog og jager paa sine
Vinteropholdssteder i sydligere Lande alle Slags mindre Pattedyr (Rotter, Mus, Egern
[n. Ekorn], Harer o. 1.) samt middelstore Fugle (Agerhøns [n. Raphøns], Fasaner o. s. v.).
Dens Jagt foregaar mest om Dagen, skønt den vistnok ogsaa er paa Færde i snelyse Næt-
ter. Endog Fiskeri giver den sig af med; den berømte Au du bon var engang ved Ohio-
floden Vidne til, hvorledes en Sneugle sad paa Lur efter Fisk og greb dem i Kløerne,
naar de kom inden for dens Rækkevidde. Ogsaa her fra Landet har man Beretning om
et skudt Eksemplar, hvis Kro fandtes fuld af Fisk.
I Maj eller Juni lægger Sneuglen 2 til 3, i Skandinaviens rige Lemmingaar 7—10
hvide Æg i en tarvelig Rede paa en Klippekant eller paa flad Mark. Allerede i Juni træffes
i Grønland Unger, som kommer til Verden dunklædte men dog maa mades en Tid lang
af Moderen. Hannen deltager ikke i Rugningen, men opholder sig dog i Nærheden for at
vaage over sin Mage og sit Afkom; nærmer en Fjende sig, styrter han sig over denne:
Hund, Ræv eller Menneske og søger at forjage ham fra Reden.
Næppe alle Sneugler forlader Høj norden om Vinteren, i Norge og Sverrig i alt Fald
opholder mange sig hele Aaret rundt, idet de i den kolde Aarstid flytter fra Højbjærgene
ned i Dalene og ud mod Kysterne. De er hvide hele Aaret om, men har altid nogle mørke
Pletter, som er talrigst om Sommeren og hos unge Fugle.
Medens Landfuglenes Antal er ringe i Polaregnene, er Forholdet et andet, naar vi
kommer til dem, hvis Liv er knyttet til Hav og Strand, deres Tal er, i alt Fald hvad In-
divider angaar, Legio. Man skulde antage, at de alle maatte være Trækfugle, som drog
bort i den Aarstid, da alt er stivnet, da Havet ligger dækket af metertykke, sammenskruede
Ismasser, og da Stranden kun er Overgangen fra Havets Is til Landets Sne, selv is- og
snedækt og ude af Stand til at byde levende Væsener noget til Livets Ophold.
Saaledes er det dog ikke; -— i alt Fald enkelte Fugle hen hørende til Svømmefuglenes
Orden forlader aldrig Polaregnene, ja nogle er i Ordets egentligste Forstand polare: de
opholder sig hele Aaret rundt i Polens ummiddelbare Nærhed, der livor ingen Menneske-
fod endnu har traadt. Kun i Ny og Næ kommer de, ligesom tilfældigt, saa langt mod
Syd, at en overvintrende Polarfarer eller en anden langt fremskudt Civilisationens For-
post faar dem at se.
En saadan gaadefuld Fremtoning er Rosenmaagen (Rhodostetici rosea), der en Gang, i
Aaret 1858, har forfløjet sig til Helgoland, men ellers aldrig træffes uden for de højeste
Breddegrader. Den tilhører Maagefamilien, en Underafdeling af Svømmefuglenes store
Orden, hvis Medlemmer er kendelige ved deres til Svømning indrettede Fødder. Mellem
Tæerne, oftest kun mellem de tre fortil vendende, men undertiden ogsaa mellem dem og
Bagtaaen er udspændt en Hud, Svømmehuden, hvorved der fremkommer en bred Flade,
som driver Dyrene frem i Vandet, naar Fødderne med spredte 1 æer føres kraftigt bagud.
Hos enkelte Slægter er denne Hud dog indskrænket til en Bræmme om hver enkelt Taa.
Svømmefuglene kan ikke blot færdes paa, men i Reglen ogsaa i og under Vandet, de kan