Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
MAAGERNE.
181
rarius catarrhactes), er mørkebrun med sorte, hvidplettede Vinger. Som Slægtsmærke fol-
den og andre Kjover kan nævnes, at Halens to midterste Styrefjer er længere end de andre.
Den overgaar Ravnen i Størrelse, yngler paa Færøerne og Island samt vistnok nordligere
og indfinder sig ofte hos os ved Vintertid. Middel kjoven, n. Bredhalet Jo (St. pomarinus),
yngler nordligere end den førnævnte. Den er omtrent 1/i mindre end denne, er mørk paa
Over-, hvid paa Undersiden med Overgange af brunt. Spid sk jo ven, n. Tyvjo (St. para-
sittens), er endnu mindre af Størrelse, men har større Udbredningskreds og yngler ikke
blot i Polarlandene men ogsaa langs Norges Vestkyst og hos os. Den lille Kjove ende-
lig, n. Fjeldjo (St. cepphus), yngler højt mod Nord, men trækker mod Syd om Vinteren og
er truffen hos os.
Enhver, der har iagttaget Fuglelivet ved vore Kyster, kender allerede en hel Del til
Maagerne og ved, hvilke livlige, støjende Fugle de er. Men hvad vi ser hos os, er dog intet
mod, hvad man bliver
Vidne til i nordligere
Have, naar de der leven-
de Maager i stort Tal
følger en Fiskestime eller
lever højt paa Affaldet
efter Hval- og Sælfanger-
nes Slagterier. Nansen
giver et prægtigt Billede
af saadan et Maagestæv-
ne: »I denne Tid«, siger
han, »levede Maagerne
Herrens glade Dage. Der
var Overflod paa Affald
— Spæk, Tarme og an-
den Indmad. I store
Flokke samlede de sig
fia alle Kanter, tua.de Fig. 99. Maagerede med Æg og Unge.
Ismaager og Stormmå-
ger, og et evigt Skrig og Leven holdt de Dag og Nat. Naar de havde spist sig saa
mætte, at de ikke orkede mere, sad de mest udenfor paa Isflagerne og sladrede sammen.
Da vi kom for at flaa, var det ikke mere, end at de flyttede sig et lille Stykke fra Skro-
gene ; taalmodige sad de og ventede i lange Rækker paa Isen ved Siden af os, og førte af
enkelte, dristige Officerer rykkede de stadig nærmere. Ikke saa snart faldt der en lille
Spækstump af, saa var to—tre Ismaager efter den, ofte mellem Benene paa os, og sloges
om den, saa Fjerene føg. Udenfor sejlede Stormfuglene i deres tyste, spøgelseagtige Flugt
frem og tilbage over Søen. Op og ned langs Strandkanten færdedes ustandseligt Flokke
af Krykjer; med et dumpt Smæld styrtede de sig som en Pil mod Vandfladen, hver Gang
et lille Krebsdyr viste sig der. Dem var vi særlig glade over, for de holdt sig udelukkende
til Havets Dyr og lod vort Spæk i Fred, og saa var de saa lette og yndige! Men op og
ned langs Stranden suste ogsaa Tyvjoen uafladelig, og ret som det var, blev vi skræmte op
af ynkelige Klageskrig over vore Hoveder, det var en Krykje, som blev foi fulgt ;il en