Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
V
184
DE ARKTISKE DYR.
det bedste den har lært, givende os et godt Bevis paa, hvor paakrævet det Instinkt er, som
faar den til at trykke sig det længst mulige, søgende sin eneste Beskyttelse i Ligheden
med Omgivelserne. Hvorledes Forældrene er i Stand til at kende deres Unger blandt de
jævnaldrende og tilsyneladende ganske ens Hundreder, naar de først har forladt Reden,
er ubegribeligt, og dog gør de det sikkert-nok; det viser tydeligt deres Adfærd, naar man
bemægtiger sig en af Poderne; deres Skrig fører da straks an i det øredøvende Kor af
Fuglestemmer, som faar det til
at summe i ens Hjerne, længe
efter at man har forladt Kolo-
nien.
I Begyndelsen fodres Unger-
ne med halvfordøjet, af de gamle
opgylpet Føde, senere hen med
friskfangede Smaafisk o. 1. Efter
at være bleven flyvedygtige hol-
der de sig. endnu nogen Tid til
Forældrene, men forlader dem
dog inden Vinteren for at friste
Livet og dets Eventyr paa egen
Haand.
Fig. 102. Stormsvale paa Reden.
I sin ovenfor aftrykte Skil-
dring nævner Nanse 11 Storm-
fuglene. Disse er udprægede
Havfugle, hvis hele Liv, Yngle-
tiden undtagen, leves over og
paa Havet. Kun en enkelt Art
er særlig arktisk, det maa være
denne, Is-Stormfuglen, n.
Havhesten (Fulmarus glacialis),
Nansen taler om. Den er paa
Størrelse med en Terne, lys
graablaa med hvid Bugside og
hvidgul Næbspids. Næbbet er
langt, tykt, højere tæt inden for
Spidsen end ved Roden, og Næseborene udmunder gennem et Rør paa hver Side, der
aabner sig ved dets Midte. Vingerne er overordentlig lange, Halen kort og afrundet;
Flugten er let og ligner Maagernes, men Stormsvalen holder sig nærmere ved Havfladen
end disse. Den svømmer udmærket og manøvrerer med stor Dygtighed mellem Skær,
Brændinger og Strømsætninger. Paa Land derimod er den ubehjælpsom og utilpas, den
besøger det derfor — ubeboede Udskær undtagne — kun i Yngletiden. Rederne bygges
kolonivis paa Klipper eller afsides Holme. Hunnen lægger kun eet stort, hvidt Æg og
ruger saa fast, at man kan gribe den med Hænderne. Hendes eneste Forsøg paa Forsvar
bestaar i, at hun gennem Næbbet udsprøjter mod Angriberen en alenlang Straale af en