Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
lyo
DE ARKTISKE DYR.
Det er Klimaet og dets Virkninger paa Fuglenes Fødeemner, der tvinger dem til at
opsøge varmere Strøg hen i mod Vinteren, medens Fødestedets Tiltrækning drager dem
mod køligere Strøg henad Sommertide. Men inden Istiden forandrede Forholdene i Polar-
landene og de tilstødende, sydligere Egne, har der næppe været noget, som kunde for-
anledige de der hjemmehørende Fuglearter til at trække mod Syd en Tid af Aaret. Uden
at indlade os paa en nærmere Begrundelse, der nødvendigvis maatte blive temmelig vidt-
løftig for at være forstaaelig, skal vi indskrænke os til at sige, at det efter al Rimelighed
er Istiden, som har tvunget Fuglene ind paa at trække, det er den, der har givet Trækket
dets Retning og bestemt dets Udstrækning.
Hvad selve Trækket, som det nu er, og dets Udførelse angaar, skal vi, efterhaanden
som vi behandler de enkelte Arter af Trækfuglene, gøre opmærksom paa nogle af de
mærkeligste Sider ved det. Paa dette Sted vil vi indskrænke os til lidt nærmere at drøfte
den mærkelige Kendsgerning, vi gik ud fra, nemlig at Islandsrylens Unger trækker mod
Syd efter de gamle. Det er aldeles ubegribeligt, hvorledes de finder Vej over Ishavet og
videre frem til vore og endnu sydligere Kyster. I Almindelighed følger Trækfuglene
ganske bestemte Ruter, fælles for en stor Mængde Arter, langs med Kysterne eller tværs
over Have og større Landmasser. Visse Smaaøer ude i de store Indhave er Hvilestationer
for Skarerne, saaledes Helgohnd i Nordsøen og Malta i Middelhavet. De fleste flyver
om Natten og vistnok altid i stille Vejr eller op mod Vinden; med Vinden finder næppe
noget Fugletræk Sted, tvært imod hvad man en Gang troede. Store Strækninger tilbage-
lægges selv af Smaafugle i forbavsende kort Tid, nogle faa Nattetimer er for dem til-
strækkelige til at tilbagelægge f. Eks. Vejen fra Nordafrika til Sydengland. Her har man
nemlig i Træktiden skudt insektædende Fugle med endnu paaviselige Rester af afrikanske
Insekter i Tarmkanalen, hvilke de ikke kunde have haft, hvis Rejsen havde varet udover
nogle Timer (et halvt Døgn eller saa), eftersom deres Fordøjelsesproces foregaar meget
hurtigt.
Man har ment, at Fuglene maa være i Besiddelse af en særlig Retningssans, som le-
der dem paa Trækket. Imidlertid synes en saadan Antagelse ikke nødvendig over for de
fleste af dem. Der er intet mysteriøst i, at Fugle, som en Gang har tilbagelagt en bestemt
Vejstrækning over Land, langs Kyster eller fra 0 til 0, kan finde Vejen igen, udrustede
som de er med deres skarpe Syn og med glimrende Overblik over Terrainet fra deres høje
Luftstade. Hvor unge og gamle følges ad paa Trækket, lærer de første af de sidste, og-
saa naar der vælges forskellige Ruter paa Op- og Nedtrækket, hvilket menes at være Til-
fældet for nogle Arters Vedkommende. Selv over ikke alt for brede Have maa Fugle
kunne finde Vej, naar de ved, i hvad Retning, de skal flyve ud fra bestemte Kystpunkter,
og naar de har Vinden at rette sig efter.
Men anderledes mysteriøst ser det ud, naar unge Fugle, der aldrig har tilbagelagt
Vejen, finder alene fra Polens nærmeste Omgivelser ned til os. Hvis ikke enkelte
gamle Fugle af deres egen eller af en anden Art viser store Flokke af dem Vej, maa
man ganske vist antage, at den Drift, som tvinger dem til at trække, tillige fører dem
ind paa den rette Vej og leder deres Flugt. Imidlertid ved man endnu for lidt om
disse enkelte Tilfælde, i hvilke Ungfugle trækker efter de gamle, til at kunne fælde
nogen bestemt Dom. Antage Tilstedeværelsen af noget saa forunderligt som en arvet
og ubevidst Retnings- eller Vejsans, der snart skulde vise den ene, snart den anden Vej,