Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DYKÆNDERNE.
193
det, hvor de under deres Ledelse selv maa finde Føden: Planter, Insekter og mindre Hav-
dyr, alt efter Art og Opholdssted.
En farlig Tid for Gæssene er Fældetiden, der indtræffer om Sommeren, i Juli Maaned
eller saa. De taber nemlig de fleste af Vingernes Svingfjer paa. een Gang, saa de ikke kan
flyve og altsaa er temmelig ude af Stand til at undgaa Forfølgelse. Derfor holder de sig i
den Tid enten ude paa større Søer eller til Havs, hvor de, naar de forfølges, søger at und-
komme ved Svømning og Dykning. Thi mærkelig nok dykker selv de Arter i Fældetiden,
som uden for denne ikke driver det videre end til Halvdykning.
Af Andearterne bidrager navnlig Dykænderne til at gøre Sommerens Fugleliv i
Polarlandene rigt. De kendes fra andre Ænder paa, at deres Bagtaa er forsynet med Hud-
bræmme; deres Vinger er forholdsvis korte, deres Fjer stive, deres Ben lave og stillede
langt tilbage, saa Gangen bliver endnu mere
vraltende og klodset end de almindelige Æn-
ders. Flugten er tung, men er de først i Gang,
sætter de dog af Sted med en antagelig Fart,
ja de kan, som man siger, komme »som skudt
ud af en Kanon«. Men særlig udholdende er
de ikke, og de tilbagelægger ikke gerne lange
Strækninger ad Gangen. Svømme og dykke
kan de derimod trods nogen, de forsvinder un-
der Svømningen uden Forberedelser og gaar
til Bunds paa indtil 100 å. 120 Meter Vand.
Deres Næring bestaar væsentlig af Fisk, Krebs-
dyr, Snegle, Muslinger, Orme og andre Vand-
dyr, som de henter op fra Bunden eller fanger
i større og mindre Dybder. Uden for Yngle-
tiden, der tilbringes paa Kysterne af fersk eller
salt Vand, tumler de sig stedse paa Havet. Ikke
just ude paa de store Verdenshave, men inde
under Kysten, mellem Udskær og Smaaøer og
paa Banker, hvor de kan naa Bund ved Dyk-
ning. De er Trækfugle, der for største Delen søger til de højeste Breddegrader for at yngle.
Blandt Dykænderne kan mærkes Sortænderne, deri tre Arter yngler rundt om paa
Polarhavets Sydkyster: Sortanden, n. Svartand (Oidemia nigra), og Fløj elsan den, n.
Sjøorre {O. fused), i den gamle, Brilleanden (O. perspicillatd) i den nye Verden. De
kendes paa deres mørke Fjerdragt, i hvilken sort og mørkebrunt er fremherskende, og paa
deres puklede Næb. De yngler alle helst ved Ferskvand og finder derfor i Tundraen de
tænkeligst bedste Betingelser for Velvære i Yngletiden; her træffes deres Reder da ogsaa
overalt i Siv eller i det lave Krat ved Søers og Dammes Bredder. OmVinteren trækker de
Syd paa, de to første langs Europas Kyster, bl. a. ogsaa til vore Farvande, den sidste langs
Amerikas Kyst og ned paa de store Indsøer, hvor den opholder sig, til Islæg jaget den
bort.
En anden Gruppe dannes af Hvinænderne, den egentlige Hvinand (Glaucion clcin-
guld), den islandske H v i n a n d, 11. Husand (G/. islandicum), Strømanden (G/, his ti io-
Vor Klodes Dyr. “3
Fig. 107. Ederfugl (Han).