Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
194
DE ARKTISKE DYR.
Fig. 108. Ederfuglens Rede.
nicum) og Havlit’en, n. Isanden eller Havellen (Harelda glacialis), smaa sortbrogede
Dykænder, af hvilke flere Arter ligesom Sortænderne er almindelige hos os om Vinteren.
Havlitens to midterste sorte Halefjer er stærkt forlængede (undtagen hos Hunnen i Vin-
terdragt), saa de bliver lige saa lange som hele Dyrets Legeme (30 Centimeter). Ogsaa de
hvide Fjer paa Skuldrene er forlængede og tilspidsede hos Hannen i dens Vinterdragt. I
øvrigt er den om Sommeren sort med brune Tegninger paa Ryggen, mørkebrun paa Hals
og Bryst samt hvid paa Bugsiden. Alle de nævnte Arter yngler i Tundraerne ved Fersk-
vand og trækker mod Syd om Vinteren. Navnlig Havliten forekommer talrigt i vore Far-
vande ved Vintertid, ligesom ogsaa Hvinanden. Hvinænderne kendes let ved deres klare,
højtlydende Stemmer, som de navnlig lader høre i Parringstiden, under hvilken de bi-
drager til at bryde Tundra-Ødets Stilhed paa en tiltalende Maade. Endnu bør nævnes den
pragtfulde Stellers And (Stellaria dispar), en Beboer af det østlige Sibirien og det nord-
ligste Amerika, kun
faa Gange skudt i
vore Indhave.
Af Ederænder-
11 e er den almin-
delige Ederfugl
(Somateria mollisima)
vel ingenlunde ind-
skrænket til Polar-
egnene, den yngler
saaledes paa flere af
vore Smaaøer, men
den forekommer dog
i større Mængder der
end andetsteds. Den
er paa Størrelse med en stor Tamand og smukt farvet. Der er betydelig Forskel paa Han-
nernes og Hunnernes Fjerdragter; de første er sort- og hvidbrogede, med et glinsende,
sort Baand paa det hvide, grønkindede Hoved og med rustgult Forbryst; de sidste er
uanseligere, graabrune med sorte Pletter, og med en hvid Tværstribe over det brune
Vingespejl.
Foruden hos os, i Norge, paa Færøerne o. s. v. yngler Ederfuglen massevis i alle
Polarlandene, hvorfra den om Vinteren søger i store Flokke til sydligere Have. Om For-
aaret, i det høje Nord først i Juni eller Juli, splittes Flokkene, og Par efter Par søger sig
passende Plads til Redebygning. De foretrækker hertil smaa, ubeboede Øer, helst klædte
med lav, kratagtig Plantevækst, mellem hvilken de laver Reden til af løseligt sammen-
hobede Plantedele: Tang, Straa o. 1. Derpaa plukker Hunnen en Mængde fine, bløde
Dun af sit Bryst og danner af dem et varmt Leje for Æg og Unger. De 6 til 8 graagrønne
Æg ruges alene af hende, hvis Rygs Farver stemmer saa fuldstændigt overens med Om-
givelsernes, at hun er meget vanskelig at faa Øje paa.
Hun ligger overordentlig fast paa Æggene; selv hvor hun ikke er vant til Visitter af
Mennesker, lader hun dog disse komme sig meget nær, inden hun flyver op. Hun for-
lader kun Reden for at søge sig den nødtørftigste Føde og dækker da Æggene om hygge-