Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ALKERNE.
199
har kortere Næb, der ligesom de andre Arters er lige, spidst og sammentrykt; for øvrigt
ligner den fornævnte. Almindelig Tejste ((7. gryile) er endnu mindre, knap saa stor
som en Krikand, og kendes paa en stor, hvid Vingeplet samt paa de røde Fødder.
Alle tre hører hjemme i Højnorden, dog yngler den sidste paa enkelte af vore mindste
Øer og den første et Par Steder paa Bornholm. De ruger kolonivis paa Udskær eller
bratte Klipper ud mod Havet, blot disse har saa mange smalle Afsatser eller Hylder, at
der kan blive Plads til dem. Rede
bygger de ikke, men lægger deres
eneste, store, hvide eller grønne
Æg umiddelbart paa Klippen, der
kun er bedækket med et Lag af
deres eget Skarn.
Alke ko 11 gen eller den lille
Krabbedykker (Arctica allé) er en
af de for Polarhavet mest karak-
teristiske Fugle; knap saa stor
som en Stær trodser den ufor-
færdet Kulde, Storm og Is. Dens
Næb er kort og tykt, Benene lave,
Vingerne korte, og Halen synes
at mangle, næsten skjult som den
er af Dækfjerene. Hoved, Hals og
Ryg er sorte, Bryst og Bug hvide,
de sorte Vinger har en hvid Tvær-
stribe, Benene er sortegraa, Tæer-
nes Overside hvidgraa og Svøm-
mehuden sort.
I uoverskuelige Skarer færdes
Alkekongerne paa, i og over de
arktiske Have, de er de første, der
melder sig henimod Foraaret, og
de sidste, der rejser bort ud paa
Vinteren. Lige saa højt, Menne-
sket er trængt mod Nord, har han
fundet hver aaben Plet i Havet
Fig. ii). Alkens Æg paa’Rugestedet.
opfyldt af disse smaa, livlige Fugle, der delvis trækker endnu længere op mod Polen for
at yngle. I Nordgrønland, paa Frants Josephs Land og flere Steder er der Fuglefjælde,
som næsten udelukkende bebos af Alkekonger, der lægger deres eneste, blaahvide Æg paa
Størrelse med en Dues paa den bare Klippe. Omkring Ynglestederne sværmer de som
Bier om Kuben, som Myg en varm Sommeraften i utællelige Skarer, der stadig trækker
til og fra, ud paa og hjem fra Havet. Han og Hun afløser hinanden ved Rugningen og
hjælpes ad med at made Ungen, der som alle paa Klipper rugende Alkefugles Afkom først
gaar i Vandet, naar den er i Stand til at flyve. Polarfarerne fortæller alle som een om den
Glæde, de har følt ved at træffe disse Smaafugle paa Steder og til L ider, da alt andet Dyre-