Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
LANDBJØRNEN.
257
for Landbjørnen, thi der er blandt Forskerne en vidtgaaende Uenighed om, hvor om-
fattende Arten er, og hvorledes den skal afgrænses. Medens nogle taler ikke blot om for-
skellige Bjørnearter i Europa, Nordafrika, Lilleasien, Thibet, o. s. v. men ogsaa om saa-
danne i forskellige Dele af Europa, sammenfatter andre alle de nævnte Jordstrøgs Bjørne
under en eneste Art. Til disse vil vi slutte os, da det forekommer os sandsynligt, at alle
de i Europa, Nordafrika og Asien Vest for Indusfloden ogNord for Himalayakæden levende
Bjørneformer kun er lokale Racer eller Underarter af Landbjørnen.
Opfattet saaledes bebor denne altsaa et meget stort Omraade, men, som rimeligt kan
være, forekommer den ikke overalt i dette. Store Strækninger passer ikke foi den, andet-
steds er den udryddet eller fortrængt af Kulturen. Almindeligt træffes den paa Bjærgene i
Marokko og Algier, i den skovklædte Del af Sibirien, paa Kamschatka, Kurilerne, Sac-
chalin og Jesso, i Nordkina og Manschuriet, i de mellem asiatiske Bjærge, i Kaukasus samt
stedvis i Lilleasien og Syrien. Der er ikke ringe Forskel mellem Bjørnene paa de nævnte
Steder, men de har dog alle de væsentligste Karakterer tilfælles. Navnlig Størrelsen er
forskellig, i de nordlige Egne træffes de største, i de sydlige de mindste Bjørne, og Farven
varierer fra mørk brunsort til lys gulbrun eller isabellafarvet. I Almindelighed har den
hos voksne ingen tydelige Aftegninger, thi kun sjældent holder Ungernes halvmaane- eller
halvringformede, hvide Brystplet sig i en højere Alder. Denne Tegning er karakteristisk for
Bjørnefamilien, for de fleste Arters Vedkommende findes den ogsaa hos de udvoksede Dyr.
At den forekommer hos Ungerne af de Arter, der mangler den senere hen i Livet, tyder
paa, at den har været til Stede hos de nulevende Bjørnes fælles S tamart. I store Dele af
Europa er Bjørnen ganske eller næsten ganske udryddet, i alle mere civiliserede Lande er
den i alt Fald fortrængt til de vanskeligst tilgængelige Bjærge. Men noget Bjærgdyr er den
egentlig ikke, hvor den har Alburum og ikke jages for stærkt, bebor den gerne Lavlandets
Skove, selv om de er fugtige og sumpede. I de store Rokitnosumpe i Rusland er den saa-
ledes almindelig nok, og den har engang i Fortiden i ikke ringe Tal beboet ogsaa vort
Lands Urskove. Skeletdele af den findes temmelig almindeligt i vore Tørvemoser og i
den ældre Stenalders Affaldsdynger, rimeligvis har den holdt sig endog ned i den histori-
ske Tid. Talrige Stednavne minder om dens Tilværelse, skønt det er umuligt at afgøre,
hvor mange af dem, der skylder Mandsnavnet Bjørn deres Oprindelse. Tilforladelige Be-
viser for dens Tilværelse her i Landet i den historiske Tid haves ikke, men en Del taler
for, at den har levet her i alt Fald enkelte Steder i den tidlige Middelalder.
I Norge og Sverrig er Bjørnen endnu langtfra udryddet til Trods for de store Præmier,
der er udsattefor hvert nedlagt Eksemplar, og den bliver heller næppe udryddet foreløbig,
den har alt for gode og sikre Tilflugtssteder i de store, til Dels uvejsomme Skove og 1
vilde for Mennesker næsten utilgængelige Bjærgegne. I Norge dræbtes Aar 1893: 72
Stykker, 1894: $7, 1895: 44, 1896: 44, i Sverrig Aar 1894: 21, 1896: 75 5 som man ser,
skydes der ikke faa Bjørne aarlig i Skandinavien, og deres Tal er 1 alt Fald for Syerrigs
Vedkommende ikke i Aftagende for Tiden, om det end var langt større for en Del Aar
tilbage Aar 1834 blev saaledes nedlagt 144, 1838: 95 Stykker, som det siges alene paa af
det offentlige foranstaltede Jagter. Medens i sidstnævnte Land væsentlig kun de nordligere
Dele endnu huser Bjørne, er Forholdet anderledes 1 Norge; naar Smaalenene undtages, er
der næppe noget Amt, uden at der i alt Fald af og til ses og nedlægges Bjørne 1 det. Rigest
paa dem er Telemarken, nogle af Grænseegnene mod Øst samt visse Bjærgstrøg 1 det
Vor Klodes Dyr. ’