Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
GRÆVLINGEN.
265
ved en kortere Gang staar i Forbindelse med Beboelsesrummet. Hun lærer meget tidligt
Ungerne at søge derhen. Uselskabelig er Grævlingen i høj Grad, hver voksen har sin
Bo, af hvilke flere dog ofte ligger i Nærheden af hinanden. I Parringstiden, der indtræffer
i Oktober, flytter Han og Hun sammen, men kun for kort Tid. Derefter skilles de igen
for hver i sin Bo at falde hen i Vintersøvn, der dog først indtræder sent paa Efteraaret og
ender tidligt paa Foraaret, ligesom et Par varme Vinterdage ogsaa kan vække Dyrene og
forlokke dem til en lille Udflugt.
Naar Grævlingerne gaar i Hi, er de meget fede, men Fedtet forsvinder under Søvnen,
og i Marts, naar de vaagner, er de baade magre og sultne. Paa denne Tid fødes Ungerne,
fra 2 til 5 i Tal, lidet udviklede og blinde. Moderen er meget omhyggelig for dem, og saa
snart de er store nok,
efter 3 —4 UgersForløb,
fører hun dem med stor
Forsigtighed og efter at
have overbevist sig om,
at alt aander Fred, uden
for Boen, hvor hun le-
ger med dem eller vaa-
ger over dem, medens
de tumler sig med hin-
anden. Snart begynder
hun at bringe hjem fra
sine natlige Udflugter
Insekter og Larver,
Frøer
(n.Froske), Mus, Plante-
rødder o. s.v., som hun
vænner Ungerne til at
finde Behag i. Naar dis-
se er noget større, led-
sager de hende paa hen-
des Fourageringer og
indvies af hende i alt, hvad en Grævling bør vide, kende og lære for at komme hæderligt
Snegle og Orme,
gennem Livet.
Hun viser dem, hvorledes man graver Regnorme og Oldenborrelarver op af Jorden,
hun lærer dem at finde Humiernes Bo og at kradse deres søde Honning og fede Yngel
frem uden at bryde sig om Ejernes vrede Stik. Hun gaar med dem ind i Omegnens Ha-
ver for at opsamle nedfalden Frugt eller ud paa Markerne for at opgrave saftige, velsma-
gende Rødder og Knolde, hun giver dem praktisk Undervisning i at finde Fuglereder i
Græs og Lyngtuer, i at gribe den springende Frø og den flygtende Snog eller Hugorm.
Den sidstes Gift frygter Grævlingen ikke, hvad enten den nu er uimodtagelig foi den,
eller den forstaar at undgaa Bidene; det ses ikke af de hidtil anstillede Poisøg, hvilken
af Delene der er Tilfældet.
Det vil fremgaa af, hvad her er sagt om Grævlingens Føde, at den er et nyttigt Dyr,
Vor Klodes Dyr.