Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ILDEREN. 273
rum. Hvis dette er konstateret, er det et af de mest overbevisende Eksempler paa virkelig
Omtanke hos et Dyr.
Tidligt paa Foraaret kommer der Liv i Ilderne. Man hører dem da mere end ellers
tumle omkring paa Tage og Lofter, skrigende og hvæsende og gørende en syndig Alarm,
kæmpende med hinanden som føre Karle. Det er Eros, der er paa Spil og faar de ellers
saa forsigtige og tavse Dyr til at glemme deres Varsomhed og Faamælthed. I Maj føder
Hunnen saa 4 ti] 6 bitte smaa Unger i en vel skjult Bo, helst i en stor Brændestabel eller
Kvasbunke. Nu gælder det for hende Sommeren igennem at værne om og forsørge de
smaa, og hun er da ogsaa utrættelig i sine Bestræbelser for at samle til Bunke. Ofte an-
lægger hun i Nærheden af Boen et Forraadskammer, hvori hun efter heldige Jagt- og
Plyndringstog magasinerer hen, hvad der ikke er øjeblikkelig Brug for. Mus, Kyllinger,
Frøer, Æg o. s. v. kan man finde hengemte her i ikke ringe Mængde. Tager man Un-
gerne fra Moderen, glemmer hun sin sædvanlige Skyhed og gaar søgende og klagende
om ved højlys Dag for at lede dem op. Engang har vi set en saadan Ildermoder, hvis
Unger var kommen for Dagen ved Bortflytningen af en Bunke Kvas og anbragte ude i
Gaarden under en omvendt Trækasse, gaa saa længe klynkende og pibende omkring
denne, uden at bryde sig om Iagttagerne, at Gaardens Herre til sidst fik Medlidenhed
med den. Han tog Kassen bort, og det var rørende nu at se Moderens Glæde. En for en
tog hun sine 4 Unger og bar dem bort til et sikkert Sted, gribende dem i Nakkeskindet
som en Kat sine Killinger.
Det er ikke vanskeligt at faa en Kat, der er bleven berøvet sine Killinger, til at tage
sig af indfangede Ilderunger, som gerne slutter sig til Plejemoderen og let bliver tamme;
men naar de bliver ældre, forvildes de i Reglen igen. Desuden er Ilderen intet behageligt
Dyr at staa i for nært Forhold til paa Grund af dens stærke Lugt. Modig er den, og den
forsvarer sig mod Hunde og Katte med den største Ihærdighed og bringer ofte Sejren
hjem. Saa meget mere som den næsten ikke er til at faa Livet af, noget hvorom Brehm
refererer en højst mærkelig Beretning af Lens. En Mand bragte en Dag denne en Ilder,
der var fanget i en Fælde og havde faaet brækket det ene Ben. Han havde pryglet løs
paa den en halv Times Tid og troede nu at have dræbt den. Men da det kom til Stykket,
var der rigeligt Liv i den endnu, og Lens besluttede derfor at faa den aflivet hurtigst mu-
ligt. Han tog en Bue og skød den en med lang Staalspids forsynet Pil gennem Brystet,
hvorved han naglede den fast til Gulvet. Nu troede han, den var leveret, men Ilderen
var ikke af samme Mening: den krummede sig og hvæste stadig væk. En ny Pil blev sendt
den tværs igennem Hovedet, passerende Hjernen, og endelig syntes Dyret at være dødt.
Men da Pilene efter 4 Minutters Forløb blev trukken ud, begyndte det at bevæge sig og
at hvæse. Saa havde Lens faaet nok og bad Manden forsvinde med samt Utusket.
Af egen Erfaring ved vi dog, at et enkelt, velrettet Slag med en solid Kæp paa en
Ilders Hoved kan være nok til at dræbe den, det forholder sig maaske med den som med
Grævlingen. Den kan taale de utroligste Saar og Mishandlinger, men »en paa Snuden«
er nok til at fælde den.
Trods Skindenes Underlegenhed over for Maarens og Sobelens og trods deres stramme
Lugt, der dog kan fjernes, drives der en ikke ringe Handel med dem, der skal aarlig
blive omsat c. 600,000 af dem, hvert gennemsnitlig af 2—3 Kroners Værdi. De bedste
kommer fra Sydtyskland. Ilderen fanges i Fælder og Sakse eller skydes for Hund eller
Vor Klodes Dyr. J J