Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
HUNDEN.
287
hvor den fortræffeligt forstod at holde Balancen, naar Hesten rejste sig op eller lagde sig
ned, og da den fik Hvalpe, valgte den sin Vens Baas til Barselleje. Dette førte til, at den
eneste Hvalp, den fik Lov til at beholde, blev traadt ihjel af Hesten, uden at dette dog i
nogen Maade kølnede Hundens Følelser for den. Det blev omsider nødvendigt at skyde
denne Hund, fordi den blev bidsk og arrig og ikke tillod nogen at nærme sig Stald eller
Hest, men der var ikke det mindste Tegn hos denne sidste til, at den sørgede over sin
Vens Død eller savnede den.
I nært Forhold til Hundenes Venskabs- og Sympatifølelser staar deres ofte saa stærkt
udtalte Jalousi: Enhver har set, hvorledes denne lægger sig for Dagen, naar en Hunds
Herre i dens Paasyn kæler for og klapper andre Hunde, og det hænder ikke sjældent, at
en gammel, husvant Hund føler sig saa fornærmet, naar en yngre optages i Familien, at
den løber bort eller holder sig skjult nogle Dage.
At en Hund kan skam me sig, og det grundigt, er ogsaa en bekendt Sag. En god Jagt-
hund, der kommer for Skade at støde en Flok Høns eller lader sig forlede til at løbe efter
en Hare, viser tydeligt sin onde Samvittighed ved hele den Maade, hvorpaa den gebærder
sig. En dannet Stuehund, hvem der hændes den Malheur f. Eks. at lade en Lyd høre, som
ikke sømmer sig i ordentligt Selskab, kan se saa ulykkelig ud og smile saa inderlig for-
legent, at man ikke kan bare sig for at le ad den. Forfængelighed er ogsaa et hos Hun-
dene almindeligt Karaktertræk, pudsigt er det, at den kan forlede dem til noget saa raffi-
neret som Simulation. Romanes fortæller om en Terrier, der fangede efter en Flue i
et Vindue, og som blev udlet, hver Gang den greb fejl. Det krænkede dens Forfængelighed,
og til sidst spillede den en hel lille Komedie, idet den lod, som havde den fanget Fluen
og holdt den mellem Forpoterne, gnaskende den og masende den med Læberne, ganske
som den gjorde, naar den virkelig havde fanget en. Da man viste den, at der ingen Flue
fandtes mellem dens Poter, men at denne tværtimod fløj velbeholden om paa Ruderne,
blev Hunden flov og krøb fornærmet ind under et Møbel.
Vrede, Had og Hævngerrighed, Glæde og Sorg er Følelser, der er saa almindelige
hos Dyrene i Almindelighed, at vi ikke behøver at dvæle ved dem her. Mere særegen for
Hundene er den Vigtighed og Følelse af Overlegen hed, man ikke sjældent finder
tydeligt udtalt hos dem. Navnlig faar den et prægnant Udtryk ved en stor Hunds uende-
lige, med godmodig Overbærenhed forenede Seen smaa Hunde over Hovedet. Men ogsaa
over for Mennesket kan en Følelse af Overlegenhed, forbunden med en vis Foragt, give
sig Luft. Vi har saaledes haft en Jagthund, som flere Gange, naar vi kludrede paa Jagten
og skød støt forbi til Vildtet, ganske rolig gik hjem, sendende os nogle Blikke, som tyde-
ligere end Ord sagde: Tak for mig! naar du er en saadan Klodrian, saa tillader jeg mig
at sige Pas. Samme Hund simulerede ogsaa, naar vi en Dag var saa uheldige ikke at træffe
paa Vildt, at den havde faaet Færten af saadant: den markerede, trak an og stod Gang
efter Gang, skønt der absolut hverken var det ene eller det andet i Farvandet. Formodent-
lig har den kedet sig og søgt paa denne Maade at bringe lidt Liv i Tingene.
Hvor godt Hunde forstaar Spøg, og hvor kostelig de kan more sig over en saadan,
det ved vi alle, men paa den anden Side kan de ogsaa være underkastede Anfald af Gna-
venhed, Tungsindighed og man kunde, naar man skulde dømme efter Udtrykket i deres
Ansigter, fristes til at sige Livslede. At de har et vist Begreb om personlig Ej end omsret,
er der ingen Tvivl om, det viser den Maade, hvorpaa de forsvarer Retten til et bestemt