Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
288
DE PALÆARKTISKE DYR.
Leje eller en bestemt Plads, til et Kødben eller anden Ma.d, selv om de ikke i Øjeblikket
er sultne o. s. v.
Ogsaa en vis Retfærdighedsfølelse er de i Besiddelse af, noget hvorom den be-
rømte Arago fortæller en ganske mærkelig Historie. Det var i hans lid Skik at bruge
Hunde til at dreje Stegespid i landlige Gæstgivergardes Køkkener, og han kom engang
paa en Rejse til en saadan, hvor to Hunde havde dette Hverv. Ved hans Ankomst var
kun den ene til Stede i Køkkenet, og Værten vilde nu sætte den til at dreje Spiddet, som
skulde i Gang i Anledning af den nye Gæst. Men Hunden nægtede bestemt at tage fat
paa Arbejdet, den knurrede og bed og var ikke til at bevæge dertil. Arago spurgte for-
bavset, hvad der gik af Dyret, og fik til Svar, at det ikke var dens Tur, og at det vai der-
for, den opførte sig saaledes. Den anden Hund blev da skaftet til Stede, og den tog sti aks
uden Vrøvl fat paa det formodentlig kedelige og trættende Arbejde. Saa snart dens vante
Tid var ude, traadte Nummer et til, nu fuldstændig villig til at opfylde sin Pligt. Den
havde sikkert nok haft en Følelse af, at den blev uretfærdigt behandlet, ved at man vilde
have den til at arbejde uden for Tur.
Vi ser altsaa, at Følelseslivet er vel udviklet hos vore Hushunde, og at vi hos dem
genfinder de fleste af de Karaktertræk, vi kender fra os selv, mere eller mindie tydeligt
udtalte. Lad os da nu se, hvorledes det forholder sig med den anden Side af Aandslivet,
den fornuftmæssige.
At Hunde som andre Dyr i mangfoldige Tilfælde handler drevne at et nedarvet In-
stinkt, behøver vi ikke at vise. Mange af deres Instinkter har de følt med sig over fra
den vilde Tilstand i den tamme, andre er bleven dem indpodede i den lid, de har været
Husdyr. Det er mærkeligt at se, hvorledes et Instinkt, der har haft sin Betydning foi
Dyret i dets oprindelige, vilde Tilstand, har kunnet holde sig gennem Aai tusinder og
gennem lange Rækker ak Slægtled, skønt det nu er og længe hai væn et ganske menings-
løst. De fleste vil vistnok have lagt Mærke til, at mange Hunde drejer sig nogle Gange
om sig selv, inden de lægger sig, skønt der ikke skulde synes at være forbunden nogen
fornuftig Mening eller Hensigt dermed. Det er der heller ikke nu, men dengang deres
fjerne Forfædre levede vilde ude i Skoven eller paa Steppen, var der rigtig god Mening i,
at de traadte Græsset ned, inden de lagde sig i det. Heller ikke er det nu nogen Nytte til,
at en Hund skraber Jord o. 1. hen over sine Ekskrementer, men for dens vilde Forfædre
kan det maaske have været af Vigtighed at dække dem saa godt som muligt. Hvor mange
Hunde lærer af egen Erfaring, at en Hugorm er giftig og farlig, og dog ses af deies Op-
træden lige over for en saadan, at de ved god Besked. Enten skyi de den som 1 eaten,
eller de viser deres Had til den ved at gribe den og slynge den med et rask Tag op i
Luften, saaledes som vor ovenfor omtalte Jagthund ufravigelig gjorde uden nogen Sinde
at blive bidt. Den kastede et stort, smukt og spillevende Eksemplar op i Vognen til os, en-
gang vi kørte over en Hede i Jylland, til ikke ringe Rædsel for en Kone, dei haxde fjaet
Lov ti i at »age med«.
Naar Instinkter er saa vedhængende, er det let at torstaa, hvilken Magt de hai i Dy i enes
Sjæleliv, og hvor lidt Rum de ofte levner de højere Sjæleevner. Imidlertid er det dog
utvivlsomt, tit de ikke er eneherskende, men at der ved Siden at dem hos de fleste højere-
staaende Dyr, og ikke mindst hos Hundene, findes Evne til Handlen ud fra virkelig for-
nuftigt Overlæg. Grundlag for Evnen til at drage Slutninger, til at kombinere flere Led