Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
KORSNÆBBENE.
347
Baade Æg og Unger taaler stærk Kulde uden Skade. Kolthoff og Jægerskiøld traf
de føiste forladte af Moderen og ubedækkede, men dog uskadte ved en Kulde paa i6° C.
ligesom de engang iagttog en Bo med Unger i samme Temperatur 40 Minutter igennem’
uden at Forældrene i den Tid saa til deres Afkom. Desuagtet syntes dette at befinde sig
vel, og da en af Iagttagerne klatrede op og kiggede ned i Reden, var Ungerne livlige 00
gabede efter Føde. 00
Almindeligst hos os er det mindre Korsnæb, n. Grankorsnebben (Loxia curvirosira),
der er truffet ynglen de 1 Jylland. Mindre ofte besøger det store Korsnæb, n. Furukors-
nebben (L. pityopsittaca) og det hvid vingede Korsnæb (L. leucoptera), Danmark, og
ingen af disse to Arter yngler her. De to første er almindelige i Skandinavien, navnlig i
dets nordlige Dele, og det sidste här i de senere Aar bredt sig betydeligt mod Vest fra
dets egentlige Hjem, Nordamerika og Sibirien.
Værhngerne (n. Spurvene) er talrigt repræsenterede baade i Skov og paa Mark.
I den første færdes navnlig Gulspurven (Emberitza citrinella), der er paa Størrelse med
Gråspurven og livlig klædt i fremherskende gule og grønlige Farver. Den yngler i største
Delen af Europa og 1 Vestsibirien, er meget almindelig i Danmark og gaar i Skandinavien
lige op til Sydvaranger og Torneå. Kun i Høj norden er den Trækfugl, allerede i Mellem-
sverrig og hos os overvintret den.
Om Sommeren holder Gulspurven til i Skove, Krat og Haver, hvor den bygger sin
temmelig tarvelige Rede enten i Buske eller paa Jorden. Om Vinteren strejfer den om 0»
ses da hyppigt at søge Føde i Gaarde og paa Stakkepladser. Hannen høres ofte synge
om Foraaret og i Forsommeren, men til de bedre Sangere kan den ikke regnes.
Noget større end Gulspurven er den buttede, tyknæbbede Kornværling (n. Korn-
spurv), Korn- eller Bomlærke kaldes den ogsaa (E. miliaria). Den er iklædt lignende tarve-
lige Farver som Lærkerne og bebor, paa det højere Norden nær, Europa og Vestasien
samt Nordafrika. I Norge og Sverrig yngler den kun i de sydligere Dele, i Danmark der-
imod overalt uden for Skovene. Skønt Reden er bygget paa Jorden, holder Fuglen dog
gerne til 1 Smaabuske og Hækker. Som saa mange af vore Sm na fugle lever Kornlærken
om Sommeren af Insekter, men til andre Aarstider af Planteføde, navnlig Frø og Korn,
som den ofte opsamler i Nærheden af Menneskeboliger. Dens Sang, der høres til alle
Aarstider, er lidet bevendt, om den end selv formodentlig er glad nok ved den. I alt Fald
ser man den ofte sidde syngende og lykkelig paa en Stolpe eller i en Busk.
I Gastronomiens Historie har Hor tul anen (E. hortulana) spillet en vis Rolle. Den
forekommer i hele Europa, paa det nordligste nær, men trækker om Efteraaret til Nord-
afrika. I Danmark synes den mærkeligt nok ikke at yngle, og selv paa Trækket ses den
ikke hyppigt her, skønt den paa ingen Maade er sjælden som Ynglefugl i Sverrig 0» det
sydlige Norge. c 0
Allerede i Romertiden var Hortulanen anset for en Lækkerbid, værdig at fryde selv
en Luculh Gane. Den holdtes fangen i fra Sollyset aflukkede, med Lamper oplyste Rum
og fededes systematisk. I Nutiden fanges paa Trækket i Syden Masser af disse Smaafugle
ved Hjælp af store Net. De koges og nedlægges med Eddike og Krydderier for derefter
at betales med høje Priser.
Blandt vore Skoves mange Virtuoser er Droslerne (n. Trostene) ikke de mindst
fremragende. Tidligt paa Foraaret, inden endnu det første, tynde, grønne Slør trækker
42*