Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DE PALÆARKTISKE DYR.
som den lille Turteldue,
mindste er næppe større
Stæren. Graat, brunt og
er fremherskende i deres
348
sig hen over Løvskovenes Kroner, hører man deres melodiske, i rig Afveksling gentagne
»Slag« lyde, besvaret rundt om fra af hidsigt rivaliserende Stemmer. Det er Drosselhan-
nerne, der, siddende højt til Vejrs og frit i en eller anden Trætop, synger hinanden op til
rødglødende Iver. Knap er Sol runden, før deres Koncert i godt Veir begynder for at holde
ved Timer i Træk. I Middagsstunden tier de, men saa snart Skyggerne vokser, tager de
fat igen, for først at afslutte deres Koloraturer, naar Mørket hersker i Skoven. Saa ivrige
er de ellers sky Fugle, naar de er kommen i Gang med deres Triller, at man let kan nærme
sig dem og iagttage dem. I Modsætning til mange andre Sangere sidder de stille paa Gre-
nen, medens de udslynger de-
res Toner, og de er ikke syn-
derlig anselige at se til, hvad
Fjerdragt ellerStørrelse angaar.
Den største Art er omtrent saa
stor
den
end
sort
Fjerklædning. Droslerne lever
om Sommeren af Insekter o.l.,
om Vinteren derimod, for saa
vidt de tilbringer den i Norden,
af Bær. Men de fleste er rigtig-
nok Trækfugle, der overvintret"
i sydligere Egne, om de end
kommer tidligt til Ynglesteder-
ne og forlader dem sent. Selv
af de i Almindelighed bort-
dragende Arter bliver nogle
dog altid den kolde Tid over i
Norden.
Skoven er Droslernes rette
Hjem og Tumleplads, kun
enkelte fæster undertiden Bo
uden for den i træbare Egne, hvor Reden maa anbringes paa Jorden i Modsætning til,
hvad ellers er disse Fugles Skik. De bygger oftest i Træer og Buske, ret højt fra Jorden.
En Drosselrede er sammenflettet yderst af Kviste, Græs og Lav, indenfor af blødere
Plantedele som Mos og fine Straa, inderst er for nogle Arters Vedkommende anbragt et
Lag Ler, sammenæltet med trøskede Træstumper og sejgt Spyt og omhyggeligt glattet.
Æggene er grøn- eller blaahvide med mørkere Smaapletter og Prikker. Ungerne fodres
med Insekter. Om Efteraaret begynder de unge Drosselhanner at synge, men deres Sang
er en anden end den, de gamle lader høre om Poraaret, saa de synes ikke at have lært
den af disse.
De fleste Drosler er livlige og kloge Fugle, sky er de kun, naar de er opfødte, hvor
Mennesker færdes. Selv de Arter, der ikke egentlig trækker, har dog en vis Vagabond-
Fig. 184. Sangdrossel.