Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DROSLERNE.
349
Fig. 185. Sangdroslens Kede.
natur i sig, der driver dem langt omkring ofte forenede til Smaaflokke. Selskabeligt an-
lagte er de ellers ikke, kun een Art yngler kolonivis, de andre taaler ingen Artsfæller inden
for en vis Kreds om deres Redeplads. Medens Droslerne om Foraaret sjældent forulempes
af andre end uvorne Drenge og Ægsamlere, faar Piben en anden Lyd om Efteraaret. Saa
hedder de ikke længere Drosler, men Kramsfugle, og de samme, der tidligere paa Aaret
maaske med sentimental Rørelse lyttede til deres Sang, sætter dem nu gladeligen paa deres
Bord og kildrer deres Gane med deres unægtelig velsmagende Kød. Tit og ofte ved man
maaske ikke engang, at det er Drosler, man spiser. Hos os er heldigvis Done- og anden
Snaresætning forbudt i Jagtloven, og det er væsentlig i Doner, Kramsfuglene fanges. De,
der skydes, bliver aldrig til saa mange.
Den største Virtuos blandt Droslerne er Sangdroslen, n. Maaltrosten eller Sang-
trosten ( Turdus musicus),
der er lidt større end Stæ-
ren og yngler i Europas
og Nordasiens Skovegne.
I Norge og S verrig fore-
kommer den i alle baade
Løv- og Naaleskove, og
hos os er den almindelig
overalt, hvor der er Træ-
vækst, ogsaa i større Ha-
ver. Den trækker Syd paa
om Vinteren paa ganske
enkelte nær, men allerede
i Marts eller først i April
indfinder den sig her for
at blive til ind i Oktober.!
Da den kun udruger eet
Kuld hver Sommer, og i
da Hannen holder op at synge, saa snart Ungerne er kommen af Æggene, glæder den os
kun kort Tid ved sin smukke Sang.
Endnu en Drosselart yngler almindeligt hos os, nemlig Solsorten, n. Sorttrosten
(T. merula), en let kendelig Fugl, lidt større end Sangdroslen. Hannen er skinnende sort
med gult Næb, Hunnen derimod mat sortebrun med graat Næb. Den bebor næsten hele
Europa og er almindelig overalt i Skandinavien. Hos os bygger den Rede baade i Løv- og
Naaleskove, temmelig lavt overjorden eller endog paa denne. Den lever parvis hele Aaret
rundt og overvintrer hos os, hvorhen ogsaa mange af Skandinaviens Solsorter søger i den
strenge Aarstid.
Man træffer vanskeligt en mere sky og forsigtig Fugl end Solsorten og det ikke blot
i Yngletiden men ogsaa uden for denne. Selv naar den i haard Kulde tyr ind til Husene
for at søge Føde i Haverne eller endog i Gaardene, er den yderst forsigtig, i alt Fald til
den mærker, at den ikke bliver efterstræbt. Den ses ofte hoppende om i Nærheden af
Hækker eller Buske, men vejrer den en mulig Fare, forsvinder den øjeblikkelig for at søge
Skjul mellem eller under det tætteste Greneværk. Flyver den op for Hund eller Menneske,