Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DE PALÆARKTISKE DYR.
356
nende Eksempler kunde der anføres mange af. Endelig har vi jo nævnt, at en Fugl, Rød-
kælken, bygger lukkede Reder, naar disse staar mere frit, medens den nøjes med aabne,
naar de anbringes dækkede, og Tilfælde som det, vi gik ud ha, hvoi et Pai I ugle afviger
betydeligt fra deres Arts sædvanlige Redebygning, er ingenlunde enestaaende.
Saa vidt man nu er i Stand til at dømme, synes det altsaa, at Fuglene vel ledes til at
bygge af et Instinkt, og at dette ogsaa i de store Træk vejleder dem i Valget af Materiale,
Sted til Redens Anbringelse, dennes Konstruktion o. s. v., men at de dog ei i Stand til
baade at lære ved Øvelse og Erfaring og til, om end inden for snævre Grænsei, at handle
ud fra fornuftmæssig Overvejelse. Vil man ikke gaa ind paa dette, staar Afvigelserne fia
de for hver Art gældende Regler om Redebygningen som ganske uforklailige.
Men vi vender tilbage til vore Sylvier! Naar Reden er færdig, lægger Hunnen sine
Æcj, der i Reglen er 5 i Tal og stedse hvidlige med forskelligt farvede Anstiøg og med
mørkere Punkter og Pletter. Ungerne fodres med Insekter af begge Forældrene, og der
udruges i alt Fald hos os ikke sjældent to Kuld i een Sommer. Hannernes Sang høres
i hele Yngletiden og er for de fleste Arters Vedkommende i høj Grad tiltalende. I Au-
gust eller September tiltræder de fleste af disse Smaafugle Rejsen Syd paa, eftei i Bæi-
modningens Tid ofte at have svigtet Insekterne for at slaa sig paa en saftig Frugtkost. Af
de enkelte Arter skal vi paa dette Sted kun nævne nogle af dem, der opholder sig i Skov
og Mark.
Brystvat ret Sanger (Sylvia nisoria) er den største af sin Slægt, noget mindre end
en Stær. Den yngler hist og her i det sydligste Skandinavien og i Danmark, hyppigere
Syd paa i Europa. Tornsanger (5. cinerea') bebor hele Europa og Vestasien og er al-
mindelig hos os, i Syd- og Mellemsverrig, samt i det sydligere Norge. Gærdesangei en
(S. curruca), en af vore mindste Fugle, ligner Tornsangeren, med hvem den omtrent
har Udbredelse fælles. Munkefuglen (S. atricapilla) er paa Størrelse med Tornsangeren
og kendelig, Hannen ved sin sorte, Hunnen ved sin brunrøde Hætte. Den yngler næsten
i hele Europa, i Vestasien og Nordafrika, er almindelig i Danmark og forekommer i de
sydlige Dele af Norge samt i Sverrig til op i Lapmarken. Havesangeren (S. hortensis)
ligner i høj Grad Gærdesangeren. Den yngler overalt i Europa, blot der er nogenlunde
frodig Trævækst, og er almindelig over hele Norden. Løvsangeren (S. trochilis) er
lige saa udbredt og lige saa almindelig i Norden, i hvis Skove og Haver dens smukke
Sang lyder næsten hele Sommeren igennem. Gransangeren (S. rufa) ei ikke let <it
kende fra Løvsangeren, med hvem den til Dels har Udbredelse fælles. Mærkelig nok yng-
ler den dog ikke hverken i Danmark eller Syds verrig, skønt den er almindelig nok som
Ynglefugl baade nordligere i Sverrig, i Norge, England, Tyskland o. s. v. Grøn Sanger
(5. sibilatrix) har Navn efter Ryggens grønne Farve og ruger ofte i vore og Sydsverrigs
større Bøgeskove. I Norge er den kun truffen ynglende i Laurvigs bekendte Bøgeskov.
Dens Sang er overordentlig nydelig, sammensat af fine, metalklingende Toner. Gul-
buget Sanger eller Bastardnattergalen (5. hypolais) forekommer almindeligt i Haver og
Løvskove i Danmark og det sydlige Skandinavien. Hannens dejlige Sang har givet den
det ene af dens Navne.
Brunellen, n. Jærnspurv (Accentor modularis'), hører til en lille Slægt for sig. Den ei
omtrent paa Størrelse med en Graaspurv og er klædt i beskedne, sorte, hvide og graa
Farver. I Norges og Sverrigs nordligste Skove træffes den hyppigt ynglende, sjældnere i