Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
sSSSNMKM'
390
DE PALÆ ARKTISKE DYR.
Trækronerne. Først naar det er blevet saa mørkt, som det efter Aarstiden kan ventes, kom-
mer der Liv i Fuglen. Saa hører man i Yngletiden dens, om Latter fjernt mindende Skrig,
og saa ser man den ofte komme flyvende tyst og uhørligt som en stor, uvirkelig Skyggefugl.
Den passer sin Jagt efter Mus, Spidsmus, sovende Smaafugle og Insekter Natten igen-
nem og søger først sin vante Hvileplads i Dagbrækningen. Som de fleste Ugler er den
meget konservativ i sine Vaner, og har den en Gang valgt sig et Sted at tilbringe Dagen
paa, opgiver den det nødigt.
Sløruglen (Strix flammea) paa Størrelse med Natuglen er lysere af Farve end de
' ■ . . \ 'i. '
■;V
L - A - -- T vy
- ;< .
• ■ > -■ ■
Fig. 213. Slørugle.
fleste andre Ugler, og Ansigtets Fjerkrans,
Sløret, er meget stærkt udviklet. Den er
Kosmopolit og mangler kun paa Nyzee-
land og de polynesiske Øer samt i Jordens
koldeste Egne. I Norge er den dog ukendt
og i Sverrig kun truffen i Skaane; hos os
er den ikke sjælden og findes navnlig ofte
ynglende i Kirketaarne, saavel i By som paa
Land, samt i Lader. Dagen igennem sidder
den sammenkrøben i en mørk Krog, ube-
vægelig og dvask, saa man endog ofte kan
gaa lige hen og gribe den. Om Natten jager
den Mus, Fugle og større Insekter. Et mær-
keligt Træk er, at den ikke helt sjældent
fæster Bo i Dueslag uden at gøre Duerne
Fortræd, og uden at disse, naar de først er
bleven vante til den, lader sig forstyrre
af den.
Adskilligt mindre, ikke stort større end
en Stær, om end af betydeligere Vingefang,
er Kirkeuglen eller Stenuglen (Athene
noctua), der bebor Syd- og Mellemeuropa. I
Skandinavien er den saa godt som ukendt,
skønt den ikke er sjælden hos os, i alt Fald
i Jylland og paa Fyen. Ogsaa den bygger navnlig i Kirketaarne, i hvis Huller den selv om
Dagen ses ret jævnligt, thi den er ikke slet saa dagsky som Sløruglen. Den er Standfugl
ligesom denne, men strejfer dog mere om ved Vintertid. Det er den, Grækerne kaldte
Minervas Ugle og Visdommens Fugl, skønt hverken den eller andre Ugler udviser nogen
særlig Kløgt. Lidt større er Tengmalms Ugle (Nyctale funerea), der yngler spredt i
Skandinaviens store Naaleskove, medens den i Danmark er en sjælden Gæst; den har
dog ruget her enkelte Gange. I øvrigt forekommer den circumpolart og som Standfugl i
alle Jordens nordlige, skovbevoksede Egne. Den bygger i hule Træer og er alt andet end sky.
Medens de fleste Vadefugle bor og bygger paa Jorden, ved det salte eller ferske Vands
Bredder, hvor de henter deres Føde, er dog nogle enkelte af dem for saa vidt hjemme-
hørende i Skoven, som de bygger deres Reder i den. Men de er dog saa nær knyttede til