Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
402
DE PALÆARKTISKE DYR.
Foruden den forekommer i Norden endnu to andre, giftløse Slanger, Hasselsn ogen
(Coronella lævis') og Æskulapsian gen (Coluber Æsculapii). Den første er slankere byg-
get end Snogen, livligere og behændigere og højst i M. lang. Dens Farvetegning giver
den undertiden en vis Lighed med Hugormen, idet den er brun paa Ryggen med to Ræk-
ker mørkere Pletter og staalblaa eller lysere, indtil næsten hvidlig paa Bugen. Den holder
sig helst til tørre, for Solen udsatte, stenede Skraaninger eller buskklædte Klippeskrænter
og lever væsentligt af Firben. Da Hasselsnogen forekommer saavel i Norge og Sverrig
som i Tyskland, er det rimeligt, at den ogsaa vil kunne træffes hos os. Dog er den kun
een Gang funden her, og det endda som død, nær Strandbredden ved Hirtshals i Jylland.
Muligheden for, at den kan være kommen dertil over Havet fra Norge, er vel ikke absolut
udelukket, men det er dog højst usandsynligt. Thi den er langtfra saa vandkær som Sno-
gen, der ikke sjældent ses svømmende i brakt eller salt Vand og een Gang er taget levende
midt ude i Østersøen.
Tidligere hed det sig, at Hasselsnogen levede i det sydøstlige Sjælland, men det har
vist sig, at alle de der tagne og i vore Samlinger opbevarede Eksemplarer tilhører en an-
den Art, Æskulapslangen, hvis Forekomst hos os er langt vanskeligere at forklare,
da den hører hjemme i Middelhavslandene og kun forekommer meget spredt i Mellem-
tyskland, navnlig ved Badesteder som Baden (i Østerrig), Schlangenbad og Ems. Man har
fremsat den Gisning, at den var indført til disse Steder i Romertiden, da den som helliget
Æskuhp holdtes tam eller halvtam i og omkring de til denne Guddom viede Templer,
der særlig rejstes ved allerede dengang bekendte og besøgte Sundhedskilder.
Nu har der sikkert nok aldrig i Danmark været hverken romerske Kolonier eller
Templer, men de i de sjællandske Skeletgrave fra den ældre Jærnalder fundne Oldsager
tyder dog paa nære Forbindelser mellem Dele af Sjælland og romerske eller stærkt al
romersk Indflydelse paavirkede Egne. Umuligt er det da ikke, at Æskulapslanger kan
være komne til Sydsjælland med romerske Handelsmænd i de første Aarhundreder efter
Christi Fødsel. Vist er det, at Dyret nogle Gange er fanget i Egnen omkring Petersværft,
og maaske lever der endnu nogle enkelte Stykker der eller andetsteds i Sydsjælland. Det
bliver P/2 M. langt, og det endda kun i Syden, saa der er ikke Rimelighed for, at Møder
med det kan ligge til Grund for de mange mærkelige Historier, man hører ude i Befolk-
ningen om store Slanger, der er bleven sete saa her, saa der. De fleste af disse »Lindorme«-
Historier bærer bestemt Præget af bevidst eller ubevidst Overdrivelse, men enkelte af
dem stammer fra saa paalidelige og vel kvalificerede Iagttagere, at de ikke uden videre
kan afvises. Muligheden af, at der ogsaa i Norden kan forekomme særlig store Eksem-
plarer af de kendte Snogearter eller enkelte Individer af en ellers ikke her hjemmehørende,
større Art, kan derfor efter vor Mening ikke udelukkes.
Æskulapslangen kendes paa sit lille, fortil afrundede Hoved, paa Hovedets og Sidernes
kølede Skæl og paa Farven, der paa Oversiden er graabrun, paa Undersiden hvidlig. Den
klatrer godt og gerne og holder sig mest til kratbevoksede, stenede Pletter og til gamle,
forfaldne Bygninger, navnlig Borgruiner, Templer o. 1. Vandet synes den at sky.
Af de i den palæarktiske Regions sydligere Dele levende, ret talrige giftløse Slanger,
nævner vi kun et Par. En af de største er den i Italien forekommende stribede Snog
(Elaphis qvadriradiatus'), et nydeligt Dyr paa indtil 2 M.s Længde, lys grønbrun paa Ryg-
gen med 4 smalle, tydeligt afsatte, mørkebrune Striber. Om den fortæller en bekendt