Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
Fig. 224. Sandspringeren og dens Larver.
412 DE PALÆARKTISKE DYR.
og med to bagud lettede Forne paa Bagkroppens sidste Led. Man kan ofte se disse hur-
tige, røveriske Larver komme frem fra deres Smuthuller for at jage Kaal- eller Regnorme.
Paa solbeskinnede, varme, helst sandede Græspletter flyver Sommerdage Sandløberen
{Gi c ni dela ccimpestns) ofte op for en s Fod for at kaste sig igen faa Meter borte. Den er ca.
1/2 Ctm. lang, temmelig flad, græsgrøn eller blaagraa. med hvidplettede Vingedækker.
Larven faar man vanskeligere Øje paa, da den holder sig skjult i af den selv gravede,
lod lette, indtil næsten 1/2 M. dybe Jordrør, hvis Munding den, efter nogle Iagttagere,
stopper til med sit store, haarde Hoved. Naar et Insekts Vej fører det hen over dette,
tiækker Larven rask Hovedet til sig, saa Dyret falder ned i Fælden, hvor der snart er gjort
Ende paa dets 1 ilværelse. Andre mener dog, at den simpelthen sidder paa Lur i Jordrørets
øverste Del for at snappe forbipas-
serende Insekter.
En stor, metalblaa Løbebille med
grønglinsende Vingedækker, Puppe-
røveren (Calosoma sycophanta), træf-
fes ofte højt oppe i Træer, hvor bande
den og dens Larver driver Jagt efter
Sommerfuglelarver og Pupper.
Ikke alle Løbebiller er dog Rov-
dyr, nogle lever bande som voksne og
som Larver af Planteføde. Saaledes
K omløbe bil len (Zabrus gibbus),
der er ca. i1^ Ctm. lang og sort af
Farve. Den er Natdyr og bestiger om
Aftenen Kornsorternes Straa for at
æde de endnu bløde Korn, medens
Larven, der tilbringer Dagen i selv-
gravede Jordrør, om Natten suger Saf-
terne ud af Græssets og ung Sæds
Blade. Den begynder dette sit skade-
lige Arbejde allerede om Efteraaret og
fortsætter om Foraaret med fornyede Kræfter efter den lange Vinterdvale.
De sm aa Ko v bil le 1 (Stciphylinidæ) er let kendelige ved deres store Hoved, langstrakte
Skikkelse og korte, Bagkroppen kun i ringe Udstrækning skjulende Vingedækker. Som
udvoksede lever de mest af raadnende Dyre- og Plantedele og træffes derfor i Aadsler,
Paddehatte og Gødning; Larverne derimod ernærer sig ved Rov. De ligner det fuldkomne
Insekt, men har lange, bevægelige og leddede Bagkrop vedhæng (Halenokker).
Mere iøjnefaldende er Aådselbillerne (Silphida), hvis Lugtesans snart leder dem
paa Spor efter ethvert lille Hvirveldyrlig. Den har hos dem som hos andre Insekter sit
Sæde i Kæbepalperne eller i Følehornene, der hos Aadselbillerne er elleveleddede, middel-
lange og kølleformet fortykkede i Spidsen. Meget almindeligt træffes hos os Ådsel-
graveren (Necrophorus vespillo), en temmelig stor Bille, hvis Vingedækker er korte, sorte
tegnede med 2 10de, takkede Tværbaand; den bliver 21/2 Ctm. lang, og dens Forben
er gode Graveredskaber.