Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
416
(MM e WWÄW
DE PALÆ ARKT [SKE DYR.
Fig. 228. Guldbasse.
ført til Oldenborreaarene. Der kommer hvert Aar Olden borrer frem, men kun hvert 4de,
i andre Lande ogsaa hvert 3die eller 5te, viser de sig i de kendte, uhyre Sværme. Hvor-
paa dette beror, ved vi intet om.
Af andre Torbister kan nævnes Næsehornsbillen (Oryctes nasicornis), saa kaldet
efter Hannens, fra Forhovedet udgaaende, store, bagover krummede Kitinhorn, og den
2V2 Ctm. lange, G uld basse (Cetonia aurata). Den sidste er pragtfuldt guldgli nsende,
med smalle, afbrudte, hvide Tværstriber paa Vingedækkerne, og den er i Besiddelse af
den mærkelige Egenskab at kunne flyve uden at løfte og skille disse ad, som andre Biller
maa. De har nemlig en Indbugtning i Yderranden, gennem hvilken Bagvingerne stikkes
ud. Guldbassen selv lever af Blomsiersafter, men dens Larve maa tage til Takke med for-
muldnende Trædele i gamle Stubbe eller paa
Bunden af de store Skovmyrers Tuer. Hvorfor
Myrerne taaler og skaaner dem, er ubekendt.
Til de hos os hyppigst forekommende Biller
hører Skarn basserne (Geotrupes), af hvilke
den almindelige Skarnbasse (G. stercora-
rius) er den største. En anden, sjældnere Art
(Typhæiis) har paa Forbrystets Rygskjold 3 fortil
rettede Horn. Vejledede af deres Lugtesans op-
søger Skarnbasserne Kreaturgødningen paa Veje
og Marker, om hvilken man kan se dem samle
sig flyvende i Skumringen. Hvis Jordbunden
under en funden Gødningsklat er blød nok, hjæl-
pes Han og Hun med at grave Huller i den paa
indtil 1/2 M.s Dybde. I hvert af disse anbringes
en stor Klump Gødning til Forsyning for den
kommende Larve, og i den lægger Hunnen et
Æg. Ligger Gødningen paa for haardt Under-
lag, skal de transportere den hen til Huller, gra-
vede i den nærmeste løse Jordplet.
Dette sidste minder om en Slægtnings, den
bekendte Pillebilles (Ateuclius sacer) Bedrifter.
Dens Skikkelse, der ses paa et af vore Farvebilleder, kendes fra de ægyptiske »Skarabæer«:
i Sten mejslede eller af Bronze støbte Billeder af dette, hos Oldtidens Ægyptere hellige Dyr.
Rimeligvis har den ejendommelige Maade, hvorpaa de sørger for deres Yngels Vel, givet
Anledning til denne Pillebillernes Ophøjelse. Han og Hun danner nemlig i Fællesskab af
Gødning en Kugle paa indtil c. 5 Ctm.s Diameter, som de triller af Sted med, idet den ene
trækker og den anden skyder paa, til de naar en løsmuldet Plet, hvor de graver den ned,
efter at den er bleven forsynet med et Æg. Lige saa mange Æg altsaa, lige saa mange Kug-
ler, og Dyrene udvikler betydelig Udholdenhed, Kraft og tilsyneladende Eftertanke under
disses Transport. Man vil endog have set dem hente Kammerater til Hjælp, naar deres
Kugle var kommen saaledes i Bekneb, at de ikke ved egne Kræfter kunde klare den videre.
Naar Pillebillerne lever paa Marker, hvor Faar færdes, laver i alt Fald de mindre Arter af
dem ikke Gødningskugler, da disse jo staar til deres Tjeneste fuldt færdige. Her har de