Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
TRÆBUKKENE.
419
huller. Snart efter myldrer frem af disse de kun et Par Mm. lange, mørke, haarede
og bevægelige Larver, hvis temmelig lange Ben ender med tre-kloede Fødder. De op-
søger straks en Foraarsblomst for i den at afvente, som Mr. Micawber, at »noget skal
vise sig«.
Dette noget er en af de mange, enligt levende (ikke samfundsdannende) Bier, som
paa denne Aarstid har travlt med at slæbe Honning og Blomsterstøv sammen til deres
ventede Afkom. Aldrig saa snart sætter en saadan sig i en af Oliebillelarver besat Blomst,
før en (eller flere) af disse kryber op paa den for at hage sig fast til den med sine skarpe
Kløer. Den følger med til Biens Ynglebo, hvor den smutter af og anbringer sig paa et
Biæg i en af Cellerne. Først æder den lille Slubbert saa Ægget, naar Bien, der ikke
aner Uraad, har provianteret og lukket Cellen, og skyder derefter Ham. Den forvandles
til et blødt, maddikelignende Væsen, der gaar i Gang med at fortære Honningen og Bi-
brødet og vokser sig tyk og fed ved den nærende Kost. Derefter omdannes den til en
fodløs, men for øvrigt ikke i Form fra Larven synderlig forskellig Skinpuppe og hviler nu
nogen Tid i denne Skikkelse uden at tage Næring til sig, indtil der inden for den haarde
Hud udvikler sig en blød, ormlignende Larve, der hurtigt forvandler sig til den endelige
og egentlige Puppe.
Dette Insekts Historie viser, hvor overordentlig vanskeligt Studiet af saadanne Dyrs
Liv kan være. Det gennemløber 7 Stadier: Æg, bevægelig Larve, maddikelignende Larve,
puppelignende Larve (Prochrysalide), ormlignende Larve, virkelig Puppe og fuldkomment
Insekt og maa under denne Udvikling følges fra Æglejet i Jorden til Blomsterne, derfra
over paa Bien, i dennes Yngleceller og endelig mellem Foraarsplanterne. Det kan ikke
undre, at vi endnu kun er ukendte med mange Insekters fulde Udviklingshistorie.
Til Plasterbillerne hører ogsaa den spanske Flue (Lyttet vesicatoria), en prægtigt
metalgrøn, med traadformede Følehorn udstyret, i1/, til 2 Ctm. lang Bille, hvis knuste
Legeme benyttes til Trækplastre. Den ses undertiden i Mængder ved Foraarstid paa Træer
og Buske, navnlig Aske, Ligustre og Syrener, og Hunnen lægger talrige Æg i Jorden, af
hvilke Larver, der ligner Oliebillernes, kommer frem. De lever et Snylteliv omtrent som
det ovenfor skildrede, dog opsøger de selv Biens Bo og kider sig ikke transportere hen til
den af dens Ejer.
Omkring paa Træstammer, Plankeværker, Tømmerstabler o. 1. vil man ofte kunne se
nogle i Reglen ret store, langstrakte, med lange, traadformede Følehorn forsynede, oftest
matfarvede Biller promenere. Det er Træbukke (■Cerambycidæ), der mest hører hjemme
i Skovene, men som ofte føres ind til Byerne, ja ind i Husene, idet de som Larver og
Pupper lever i Træernes Ved, i hvilket de meget vel kan fuldende deres Udvikling, selv
om det skæres til Tømmer. Mindre Arters Larver lever dog ogsaa i urteagtige Planter,
og de forekommer derfor i endog ganske træløse Egne.
Æggene lægges i Reglen paa Træernes Bark eller bringes ved en Læggeskedes Hjælp
ind i dennes Revner, i Vedhuller o. 1.; ofte vælges ogsaa til Æglægningssted døde Træer,
Stubbe, Vedbunker og sligt, og kun i de færreste Tilfælde anbringes Æggene i fuldt sunde,
groende Stammer. Larverne æder sig ind i Barken eller gennem denne og danner uregel-
mæssigt bugtede Gange mellem den og Veddet, ind i hvilket de til sidst minerer en nogle
Ctm. lang Gäng, som benyttes til Puppeleje. Larverne er bløde, hvide eller gullige, med
haardt, mørkt Hoved, samt korte Følehorn og Ben.
51*